# data[].attributes.attachment_link.title
літературна карта кривого рогу

# data[].attributes.attachment_link.title
Літературна карта Криворіжжя.

# data[].attributes.headline
Поезії Л.Баранової

# data[].attributes.subject
Поезії Л.Баранової

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Любов Баранова

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Любов Баранова - авторка ніжної лірики. У кожному її творі лірична героїня страждає, хвилюється, плаче з горя або сміється від щастя. Любов Олександрівна - поетеса чутлива і ніжна, вона сприймає життя в першу чергу почуттями.

Автор поетичних збірок "Воскресаю в степах" (1995), "Пелюстки любові" (1996), "Сонячні стежини" (1998), "На крилах світлої мети" (2001), "Тріумф і тиша" (2004), "Плід любові й снаги" (2012), а також книги для дітей "Капелюшок для киці" (2003) та переклади віршів Анни Ахматової "Переклик голосів" (2014).

​

Просурмив вожак птахам:

- В ірій час, лелеки!

Небеса віщують нам:

- Хуга недалеко!

Он і річка замерза,

Сохнуть очерети.

Хилить віттячко лоза:

- Де ти, сонце, де ти?!

Срібну стрічку морозець

Вплів їй в коси мідні.

І звелися нанівець

Теплі дні погідні.

Люба річко, прощавай!

Як весна прилине -

Вернуть нас у рідний край

Сонячні стежини.

Пелюстки любові (1996)

​​

Любов Баранова - поетеса чутлива і ніжна, вона сприймає життя в першу чергу почуттями, не вживаючи алгебру до гармонії. Її лірична героїня страждає від розлуки, з коханим, від непорозумінь, від жорстокості буття, але вона ж відкрита до всього прекрасного - і в людях, і в природі. Вірші поетеси читати з холодним серцем неможливо, вони захоплюють своєю щирістю й глибиною почуттів.

Так нелегко сьогодні докликатись до людей поетичними рядками, та мені здається, що голос Любові Баранової буде почутий читачами.

Анатолій ЛИПИЦЬКИЙ,

член Спілки письменників України

Свій голос має найдрібніша пташка,

У кожної неповторимий лет.

Поетові, знайти свій голос важко,

Хто думає інакше - не поет!

Кровавим потом серце обагриться,

Поставить творчу працю над усе -

Поезія, така примхлива птиця,

Що рідко нас на крилах піднесе.

Сонячні стежини (1998)

"Сонячні стежини" - третя збірка поезій Любові Баранової, яка увібрала творчий набуток криворізької поетеси останніх двох років. Просякнута любов'ю до рідної землі, сповнена роздумами про минуле та майбутнє, що переплітаються з хвилюючими мотивами суперечливого сьогодення, книга відкриває світлі стежки людських почуттів і привабливий простір для думок. І справді сонячними видаються вірші для дітей - ще одна характерна грань у творчості талановитого криворізького автора.

​

На крилах світлої мети (2001)

​

Поезія відомої криворізької поетеси Любові Баранової сповнена людяності і тепла, природньої простоти та щирості, що надає їй своєрідного філософського звучання, яке вирізняє голос зрілого майстра.

До нової книги увійшли вірші-присвяти великим майстрам минулого, вірші-роздуми над вічними проблемами буття, вірші-сповіді про найінтимніші почуття, що завжди хвилюють людську душу своєю тонкою, ніжною й незбагненною суттю.

Якщо доволі в серці маєш

Любові, віри й доброти,

Життя висоти подолаєш

На крилах світлої мети!

З земного пилу й вічної води

Нас зліплено, щоб виросли Людиною!

Ми ж розгубили в просторі сліди

І розминулись з Господом годиною.

Загадки

На блакитному троні

Сидить красень в короні.

(сонце)

Золоті баранець має ріжки,

Стелить ріжками срібну доріжку.

(місяць)

​

На бузковім полотні

Золоті мигтять вогні.

Та ніхто не може, брате,

Ті вогні порахувати.

(зірки)

Сім стрічок в її косі,

Сонцем вплетені усі.

(веселка)

Капелюшок для киці (2003)

Ця велика, чудово ілюстрована збірка віршів для дітей "Капелюшок для киці" відкрила Любові Баранову шанувальникам її таланту ще і як природженого педагога, глибоко розуміючого "цілителя" юних душ.

Тріумф і тиша (2004)

Книга присвячена світлій пам'яті мами Любові Баранової - Завірюхи Віри Петрівни. В неї ввійшли найкращі поезії авторки з ранньої творчості та багато нових віршів. У нових рядках вона постає перед читачами, залюбленими у високе слово, не лише як романтична жінка, кохана і закохана, а й все більше як Орфей гуманістичних ідеалів, захисник честі і правди, вірна дочка своєї Вітчизни, одним словом - справжня українка з непереможними віруваннями та життєвими позиціями.

Він вороном був, ти - крилатим орлом.

Мене покохати судилось обом.

Та ворон щодня біля хати кружляв,

А ти лише гори стрімкі малював.

Ти звав до вершин, та лякав мене сніг,

А ворон пилинки здував з моїх ніг.

З тобою і небо, і сонця вогонь,

Неспокій, тривога і морок безсонь.

А з вороном - тихе спокійне життя...

Життя промайнуло, нема вороття.

Вороною, мабуть, в душі я була,

Бо, справді, чому відпустила орла?

Плід любові й снаги (2012)

Ця книга про неперебутні цінності сучасного суспільства і часу: про жертовну любов до Вітчизни, її природи і людей, про жахкі загрози екологічних катастроф, про святе почуття між чоловіком та жінкою - кохання...

ПЕРШІ КРОКИ
Мати з дитятком - вічна Мадонна.
Синові кроки - ніжність бездонна.
Крочок до крочку - без допомоги:
Мамині руки гасять тривогу.
Перші два кроки в світ самостійний.
Поряд матуся - всесвіт надійний.
Перші два кроки - стежкою часу:
Цвіт материнства землю прикрасить.

Переклик голосів (2014)

переклади з Анни Ахматової

​

Книга певною мірою незвичайна: містить вона не абсолютно авторські вірші-задуми, а переклади з Анни Ахматової.

Любов Баранова взялася наблизити її дух до землі предків, переклавши на українську вірші самої Ахматової.

Нам свежесть слов и чувства простоту

Терять не то ль, что живописцу - зренье

Или актеру - голос и движенье,

А женщине прекрасной - красоту?

Но не пытайся для себя хранить

Тебе дарованное небесами:

Осуждены - и это знаем сами -

Мы расточать, а не копить.

Иди один и исцеляй слепых,

Чтобы узнать в тяжелый час сомненья

Учеников злорадное глумленье

И равнодушие толпы.

23 июня 1915

Втрачати свіжість слів, натхнення зливу

Хіба не так, як живописцю - очі,

Актору - голос а чи рухи точні,

А гарній жінці - вроду чарівливу?

Не прагни все ж для себе зберігать

Тобі дароване уміння небесами.

Приречені - і це ми знаєм з вами -

Лиш роздавати, а не складувать.

Незрячих - зцілюй, самоту - люби,

Пізнати щоб у час випробування

Невдячних учнів злісне глузування

Й байдужість непрозрілої юрби.

# data[].attributes.attachment_link.title
Поезії | Любов Баранова

# data[].attributes.attachment_link.description
Любов Баранова - авторка ніжної лірики. У кожному її творі лірична героїня страждає, хвилюється, плаче з горя або сміється від щастя. Любов Олександрівна - поетеса чутлива і ніжна, вона сприймає життя в першу чергу почуттями.

# data[].attributes.headline
Вірші Л.Голоти

# data[].attributes.subject
Вірші Л.Голоти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЛІТО
Теплий дощ умиє конюшиу,
Закружля кульбабин парашут
Літо з повним кошиком ожини
Йде до нас у крапельках дощу.

ЧЕРВЕНЬ
Червень - це черешні,
стиглі, соковиті,
це - червоні вишні,
солодом повиті.

ЛИПЕНЬ
Смачно! Злипаються губи,
Бджілка закінчує лет.
Літечко, красне і любе,
Липень, солодкий, як мед.

СЕРПЕНЬ
Серп знайшла бабуся
І пшениці вжала,
Як снопи в'язати,
Дітям показала;
Щедрий місяць серпень
Серпиком назвала.

5 дитячих аудіокниг, які варто послухати в навушниках Audio-Technica

Як показує практика, читання не завжди миттєво стає улюбленим заняттям будь-якої дитини - досить часто цей процес асоціюється виключно з навчанням та школою, тому викликає втому та неприємні емоції. У той же час, допитливість та цікавість так і залишаються головними рисами характеру більшос...

День Ангела. Червневі імена

1 червня - Іван, Сергій; 2 - Іван, Йосип, Раїса, Микита, Тимофій, Олексій; З - Костянтин, Олена, Михайло, Федір, Касян; 5 - Михайло, Леонтій, Фросина; 6 - Євпраксія, Стефан, Федора, Микита; 7- Іван; 8 - Юрій, Олександр, Олена, Андр...

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про літо

# data[].attributes.attachment_link.title
Пори року -Любов Голота

# data[].attributes.attachment_link.description
ЛІТО Теплий дощ умиє конюшиу, Закружля кульбабин парашут Літо з повним кошиком ожини Йде до нас у крапельках дощу. ЧЕРВЕНЬ Червень - це черешні, стиглі, соковиті, це - червоні вишні, солодом повиті. ЛИПЕНЬ Смачно! Злипаються губи, Бджілка закінчує лет. Літечко, красне і любе, Липень, солодкий, як мед.

# data[].attributes.body
Кучер Вікторія

# data[].attributes.headline
Григорій Гусейнов

# data[].attributes.subject
Григорій Гусейнов

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Григорій Джамалович Гусейнов народився 23 вересня 1950 року в смт Помічній Добровеличківського району в бідній родині. На його дитинство припали важкі повоєнні роки. Матір працювала листоношею, любила вишивати. Мешкала вона на квартирах у різних людей, пережила на станції війну. Згодом працювала на станційному "льодніку", складаючи в штабелі важелезні кавалки криги. Але основним заробітком матері було шиття на швейній машинці "Зінгер".

Батька звали Джамал Каримович. Він за національністю був азербайджанець, який до того ж майже не володів російською мовою. До армії батько був мобілізований від ткацького верстата. Не встиг навіть навчитися тримати зброї в руках, але через безпорадне командування в радянській армії зумів мало не в перший свій фронтовий день утрапити до німецького полону... В тому страшному таборі в нього відкрився туберкульоз легенів. Напівмертвого й непритомного, приреченого на смерть, його врятували місцеві українські селянки... А коли в березні 1944 року прийшли в Херсонське розорене село радянські війська, то батька тут же відправили рубати ліс аж під місто Котлас, що на півночі Росії.

У майбутньому його визволить молодший брат Набі. За шмат українського сала він віртуозно виміняв свого хворого брата у охоронців. Без документів привезе Набі свого старшого брата, напівживого й чорного, захворівшого на туберкульоз, на Помічну.

Але на цьому батькові "мандри" не закінчилися... Ще майже вісім років він буде час від часу поневірятися у Капустянському кар'єрі, де буде справно доглядати за кіньми.

Потім батько працюватиме на "льодніку", а згодом сторожем на базарі. Там і трапиться з ним трагічна пригода... П'яні молодики вимагатимуть у сторожа гроші, а потім жорстко почнуть бити. Після цього побоїща батько з лікарні уже не вийде... Передчасно пішла з життя і старша сестра письменника.

У школу Григорій пішов з семирічного віку. Навчався вісім років у сільській школі, а потім у "залізничній" школі №19 на Помічній, де і здобув середню освіту. Навчаючись у залізничній школі - мріяв про інститут. Наступним навчальним закладом був Київський залізничний технікум, а потім - Одеський державний університет (факультет української філології). Мріяв написати книгу про відомих людей української землі.

Знакова перша зустріч в його житті відбулася на хуторі Надія з онуком І. Карпенка-Карого Андрієм Юрійовичем Тобілевичем, ще в шкільні роки. Після неї Гусейнов почав збирати відомості про відомих людей української землі.

Друга знакова зустріч відбулася в Одесі з письменником і краєзнавцем Григорієм Зленком - блискучим відкривачем та інтерпретатором нових літературних імен, творів, фактів, - після якої Григорій твердо вирішує, що його покликання - історія, краєзнавство, література. А ще була зустріч із Олесем Гончаром...

Працював же Григорій Джамалович Гусейнов деякий час теслею, був залізничником, журналістом. Нині - головний редактор журналу "Кур'єр Кривбасу" (Кривий Ріг), ним же і створеного. Журнал "Кур'єр Кривбасу" висвітлює літературу, культуру, народознавство, історію. Успіх журналу ґрунтується на багатьох секретах. Найголовніший "секрет" - його редактор, який має витончений смак, бездоганне художнє чуття.

Потяг до літературної діяльності проявився у Григорія Джамаловича ще в шкільні роки. Під час навчання у 9 класі районна газета надрукувала його вірш, а обласна - оповідання "Верби"....

Член Національної спілки письменників Григорій Гусейнов відомий в Україні як автор книг "Незаймані сніги" (1993), "Чаша ювеліра Карла Фаберже" (1995), "Станційні пасторалі" (1999, 2005), "Господні зерна" (2000-2005).

За його редакцією 1997 року вийшла книжка найстарішого українського письменника Івана Шаповала "Козацький батько", присвячена постаті історика Дмитра Яворницького. Підготував до друку антологію поезії "Крицевий край" (у трьох книгах).

В тритомнику "На землі, на рідній. Легенди та перекази Криворіжжя" (2000-2005) уперше зібрав народні оповідання, перекази про минуле Придніпров'я.

"Чаша ювеліра Фаберже" - це хронікально-публіцистична й художньо-історіографічна книга, в якій автор змалював географічно й історично близьке нашому краєві Криворіжжя, місто Кривий Ріг - яким він був у ХІХ і в перші десятиліття ХХ століття. Ця українознавча книга таїть у собі справжні відкриття, що стосуються далекого і близького минулого "залізного Ельдорадо".

Краянам криворізькі хроніки Г. Гусейнова цікаві ще й тим, що йдеться у них про події і людей, так чи інакше пов'язаних і з нашим краєм: певні перипетії гастрольного життя-буття театру корифеїв, цікаві факти з життя видатних діячів культури, пов'язаних у тому числі і зі старим Єлисаветградом, спільні для нього й Кривого Рогу події та процеси.

Повість "Станційні пасторалі" для тих кому випало щастя її прочитати, стала одкровенням авторської душі. Тут розповідь про сім'ю: батька, матір, дядька Набі та інших родичів. Незважаючи на різні вчинки його героїв, автор нікого не осуджує, він намагається виправдати іноді вчинки дорослих або залишає це на їхній совісті. Книга сповнена доброти, глибокої співчутливої любові до людей, які нещодавно пережили страшну війну і намагаються вижити в цьому скаліченому світі.

Книгу Г. Д. Гусейнова "Господні зерна" називають великою. Великою не тільки за обсягом - вісім томів основного тексту, а також том під назвою "Postscriptum", укладений із листів-відгуків до Григорія Гусейнова, плюс допоміжний томик "Р.Р.S. Алфавітний покажчик імен". Цю книгу називають мегакнигою про Україну. Про її долю упродовж багатьох віків, про її вчених, підприємців, письменників, музикантів, військових, художників, громадських і культурних діячів - як тих, кого нині згадують і пам'ятають, так і тих, кого за життя не дуже помічали.

Наступною стала книга "Тіні забутого парку. Малюнки з уяви". Одна з повістей, що ввійшла до двотомника, присвячена трагічній долі музиканта зі світовим іменем Кароля Шимановського та інших поляків, які жили на початку минулого століття.

Тираж книги невеликий - усього 1000 примірників, і половина з них уже розійшлася по світу. Один із комплектів двотомника автор подарував нащадкам композитора, які живуть у нашому місті.

Григорій Гусейнов лауреат премій імені Івана Огієнка (1996), "Благовіст" (2000), імені Володимира Яструбова, Фундації Антоновичів (США, 2002), імені Володимира Винниченка (2003), імені Валер'яна Підмогильного (2004), імені Василя Стуса (2005) та Національної премії імені Т. Г. Шевченка (2006).

У грудні 2006 року згідно рішення сесії міської ради за увічнення Г. Гусейновим міста та його мешканців, його активну діяльність у вихованні любові до Батьківщини, її історії й культури Григорію Джамаловичу присвоєно звання "Почесний громадянин міста Помічної".

У 2006 році Григорій Гусейнов отримав Шевченківську премію за художньо-документальну повість у десяти томах "Господні зерна" і вирішив використати її грошовий еквівалент (100 тисяч гривень) для заснування нової відзнаки. Це був перший випадок у історії за 60 років, коли гроші, які належали лауреату, були використані на те, щоб створити нову премію. З цією пропозицією звернувся до академіка Миколи Жулинського та виконавчого директора Ліги меценатів Михайла Слабошпицького. Ідея полягала в тому, що фундатор має змогу на власний розсуд визначити знакову особу для української культури. Назва цієї премії - "Глодоський скарб". Нею передбачено нагороджувати людей, які відзначилися вагомою працею у відродженні духовності незалежної України, за багаторічну професійну діяльність у галузі культури й мистецтва.

Першим лауреатом заснованої премії у 2007 році став кобзар Тарас Компаніченко. Він - братчик Кобзарського цеху в Києві, соліст міжнародного хору "Академія традицій" і рок-фольгового гурту "Карпатіянs". Неперевершено грає на кобзі, бандурі, лірі, волинці.

Наступним лауреатом премії "Глодоський скарб" став львівський поет Віктор Неборак.

У 2009 році лауреатом премії "Глодоський скарб" стала Емма Андієвська - поетеса, прозаїк, художник, яка проживає в Німеччині, але була й залишається українською письменницею. Є авторкою 25 поетичних збірок, 5 книжок короткої прози, з романів та понад 9 тисяч картин. Художні виставки малярки проводилися в США, Канаді, Франції, Німеччині, Австралії, Бразилії, Україні та Швейцарії. Поетеса є членом Національної спілки письменників України з 1994 року.

2010 року цією премією відзначено автора культової пісні "Вона", поета, прозаїка, літературного критика і музиканта, колишнього учасника популярного львівського театру-студії "Не журись" із Батурина Костя Москальця.

У 2011 році лауреаткою премії "Глодоський скарб" стала Мирослава Которович - відома українська скрипалька, невтомна до творчих експериментів і відкритті нових граней голосу скрипки; володарка гран-прі міжнародних конкурсів; авторка циклу музично-театральних проектів у жанрі музичної новели - "Роль для скрипки" "Сотворіння", "Скрипкові капризи", "Сходами", "Намисто з дитячих мрій"; співавторка проекту "Почуття на терезах". Лауреатом 2012 року став Андрій Бондаренко, відомий український оперний співак, соліст Академії молодих співаків Маріїнського театру (Санкт-Петербург).

Незважаючи на титанічну громадську діяльність Григорій Гусейнов продовжує радувати читачів своїми творами. У 2007 році виходить нова книга письменника "Піщаний Брід та його околиці" про історію Пісчаного Броду та навколишніх сіл за часів Нестора Махна.

Григорій Гусейнов частий гість у нашому місті: тут він презентує свої творчі здобутки.

"Повернення в Портленд" - роман у щоденниках і листах... Книга, що вийшла у 2011році, повертає читача в 1960р.р, коли міста втрачали набуті століттями обличчя, а молодь виявляла бунтівний характер, захоплювалася музикою "Бітлз", одягала джинси, та, як і в усі часи, закохувалася, страждала і неодмінно мріяла. Події відбуваються в Києві, Львові, Городищі, крихітних Жулянах...

У 2015 році у видавництві "Ярославів Вал" вийшла нова книга автора під назвою "Одіссея Шкіпера та Чугайстра". Це роман із поєднанням напруженого сюжету та краєзнавчих мотивів. За авторським жанровим визначенням - окупаційний роман: драматична, з елементами фантастики, історія двох юнаків та собаки на ім'я Чугайстер, що розгортається у степовому українському місті в часи німецької окупації. Що це саме наше місто розумієш навіть з назв вулиць.

Події ми бачимо очима підлітка, який має свою думку щодо офіційної ідеології. Саме він з безпосередньою хлопчачою насмішкуватістю переживає всі виклики долі. Поруч - друзі, яким доводиться переховуватися через єврейське походження. Голокост, наївні спроби рухати ідею "українського національного відродження" під німцями, вербування, а потім і виловлювання людей для роботи в Німеччині та інші, розстріли як будні окупаційного режиму. Непросте перше кохання головного героя. Без особливих літературних засобів Григорій Джамалович відкриває різні грані людської особистості, що прагне будь-що вижити у воєнних умовах. Містичне закінчення твору, де з'являється міфічна істота місцевих легенд - гігантський жовтобрюх, нагадує, що відплата за будь-яку жорстокість і зраду - неминуча.

Книги
Гусейнов, Григорій Джамалович. Господні зерна: художньо-документальний життєпис: в 6 кн. / Григорій Джамалович Гусейнов. - Кривий Ріг: ПП "Видавничий дім", 2000 - Кн. 1 / Передм. В. Шевчука. - 2000. - 479 с.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Друга соната: художньо-документальна повість / Григорій Гусейнов. - Кіровоград: Імекс-ЛТД, 2014. - 218 с.: портр., фото.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Між часом і морем. Колекція невигаданих історій / Григорій Гусейнов. - К.: Ярославів Вал, 2013. - 718 с.

Гусейнов, Григорій Джамалович. На землі, на рідній... [Текст]: легенди Криворіжжя: в 3 кн. / Григорій Гусейнов; iл. С. Юрченко. - Кривий Ріг: ПП "Видавничий дім", 2000. - Кн. 1: Легенди та перекази Криворіжжя. - 2000. - 233 с.: портр, іл.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Незаймані сніги [Текст]: оповіді пошуків та знахідок / Григорій Гусейнов. - Кривий Ріг: 1993. - 143 с.

Гусейнов, Григорій. Піщаний брід і його околиці: Юрко Тютюнник. Нестор Махно і Галина Кузьменко. Микола Григор'єв [Текст] / Григорій Гусейнов. - Дніпропетровськ: Арт-Прес, 2007. - 490 с.: кол. іл.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Повернення в Портленд: роман у щоденниках і листах / Григорій Гусейнов. - К.: Ярославів Вал, 2011. - 366 с.: фото, іл.

Гусейнов, Григорій. Одіссея Шкіпера та Чугайстра: окупаційний роман / Григорій Гусейнов. - К.: Ярославів Вал, 2015. - 414 с.: фото.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Сповідь дитинства [Текст]: станційні пасторалі / Григорій Гусейнов, - 2-е вид., доп. - Х.: Акта, 2005. - 537 с.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Станційні пасторалі [Текст]: сповідь дитинства / Григорій Гусейнов, - Кривий Ріг: Вид. дім, 1999. - 263 с.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Тіні забутого парку: малюнки з уяви / Григорій Гусейнов. - Львів: Видавництво Старого Лева, 2007. - Кн. 1. - 2007. - 335 с.: кол. іл.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Чаша ювеліра Карла Фаберже / Григорій Джамалович Гусейнов; авт. пеpедм. Олекса Ющенко; Післямова Юрій Мицик, Віталій Стецкевич, - Дніпропетровськ: Гамалія, 1995. - 402 с.

Про нього Книги
Блакитні вежі [Текст]: хрестоматія / ред. Василь Бондар. - Кіровоград: ПВЦ "Мавік", 2009. - 405 с.

Бондар, Василь Васильович. У пошуках слова значущого: статті, інтерв'ю, рецензії / Василь Бондар. - Кіровоград: Степ, 2008. - 291 с.: фото.

Кіровоградщина у дзеркалі часу: літературне мистецтво = Кировоградщина в зеркале времени: литературное искусство = Kirovohrad in the mirror of time: literary arts: фотоальбом / авт.-укл. Олександр Чуднов, Олег Бабенко, авт. ідеї Євгенія Шустер [та ін.]; за заг. ред. Олександра Чуднова. - Кіровоград: Імекс-ЛТД, 2013.- 73 с.: портр., фото, іл.- (Сер. "Кіровоградщина у дзеркалі часу"). - Текст: укр., рос., англ.

Клочек, Григорій Дмитрович. Енергія художнього слова: збірник статей / Григорій Клочек. - Кіровоград: РВВ КДПУ ім. В. Винниченка, 2007. - 447 с.

Корінь, Антоніна Михайлівна. Долинська галактика. (З історії розвитку літератури та мистецтва в Долинському районі на Кіровоградщині в кінці ХХ на початку ХХІ ст.): статті, вірші, фотографії / Антоніна Корінь, Тетяна Корінь.- Кіровоград: Видавець Лисенко В. Ф., 2012. - 306 с.: фото, портр.

Публікації:
Багацький Л. Гусейнов презентував "Незаймані сніги" / Л. Багацький // Кіровоградська правда. - 2010. - 5 жовтня. - С. 8.

Багацький Л. Земляк золотого віку, який має власну мистецьку премію / Л. Багацький // Кіровоградська правда. - 2010. - 17 серпня. - С. 6: фото.

Багацький Л. Майже детектив із поштовим сюрпризом: Репортаж із письменницької чорнильниці / Л. Багацький // Кіровоградська правда. - 2011. - 7 червня. - С. 7: фото.

Багацький Л. Малинівка, Верблюжка, пан отаман Гриціян Тавричеський... / Л. Багацький // Кіровоградська правда. - 2010. - 3 серпня. - С. 6.

Бондаренко С. Скарби Гусейнова / С. Бондаренко // Літературна Україна. - 2009. - 26 лютого. - С. 7.

Бондаренко С. Степ - це держава: презентація книжки Григорія Гусейнова "Між часом і морем (колекція невигаданих історій)" / С. Бондаренко // Літературна Україна. - 2013. - 17 жовтня. - С. 1-2.

Від "станційних пасторалей" - до вершини літературного олімпу: Григорієві Гусейнову - 60 // Літературна Україна. - 2010. - 2 вересня. - С. 2.

Голобородько Я. Речник апокатастасису: все про Григорія Гусейнова - лауреата Національної премії імені Тараса Шевченка 2006 року / Я. Голобородько // Українська література в загальноосвітній школі. - 2006. - №11. - С. 3-5.

Голобородько Ярослав. "Господні зерна" Григорія Гусейнова - мегакнига про Україну: стаття перша / Ярослав Голобородько // Українська література в загальноосвітній школі. - 2008. - №12. - С. 3-5.

Гусейнов, Григорій Джамалович. Одіссея Шкіпера та Чугайстра: Окупаційний роман / Г. Д. Гусейнов // Літературна Україна. - 2015. - 19 лютого (№8). - С. 8-9.

Іванова І. Г. Гусейнов: Нам не личить боятися правди / І. Іванова // Народне слово. - 2010. - 7 грудня. - С. 7.

Казан, мамалига та інші січневі задоволення // Народне слово. - 2011. - 13 січня. - С. 6.

Кіраль С. Три зозулі з поклоном для Григорія Гусейнова / С. Кіраль // Літературна Україна. - 2013. - 24 жовтня. - С. 6.

Клочек, Григорій. Бренд Григорія Гусейнова / Григорій Клочек // Вежа. - 2003. - №13. - С. 234-248.

Клочек, Григорій. Музика підтекстових смислів: про новий роман Григорія Гусейнова "Повернення в Портленд" / Г. Клочек // Літературна Україна. - 2012. - 12 квітня. - С. 6-7; 19 квітня. - С. 6-7.

Клочек, Григорій. Уроки майстра non-fiction: до 65-ліття Григорія Гусейнова / Г. Клочек // Літературна Україна. - 2015. - 27 серпня. - С. 6-7: портр.

Корінь А. Розпорядник скарбу / А. Корінь // Кіровоградська правда. - 2011. - 8 листопада. - С. 5: фото.

Короненко, Світлана. Григорій Гусейнов: "Лише кохання тримає нас у щасті й польоті" / С. Короненко // Літературна Україна. - 2013. - 5 вересня. - С. 4-5.

Лисогор М. Література найголовнішого факту / М. Лисогор // Кіровоградська правда. - 2013. - 25 січня. - С. 3: фото.

Лісниченко Ю. У кожного є свій щемливий Портленд / Ю. Лісниченко // Вечірня газета. - 2012. - 20 квітня. -
С. 4.

Львів повернувся до "Портленда" // Народне слово. - 2012. - 27 вересня. - С. 6.

Любарський Р. Григорій Гусейнов: "Мати - серце усього дива, що зветься Природою" / Р. Любарський // Народне слово. - 2011. - 17 листопада. - С. 8: фото.

Любарський Р. Григорій Гусейнов: "У кожного свій шанс повернутися в Портленд / Р. Любарський // Народне слово. - 2012. - 19 квітня. - С. 10: фото.

Макей Л. Григорій Гусейнов: Книжка - це Божий подарунок / Л. Макей // Народне слово. - 2010. - 23 грудня. - С. 9.

Макей Л. Нова книга про значимі постаті / Л. Макей // Народне слово. - 2007. - 22 листопада. - С. 2.

Павленко, Дарина. Одіссея, що перемагає війну: [Презентація книги Григорія Гусейнова "Одіссея Шкіпера та Чугайстра"] / Д. Павленко // Літературна Україна. - 2015. - 28 травня. - С. 3.

Петренко, Василь. Десяте вручення "Глодоського скарбу": 21 квітня 2016 року о 17.00 у столічному будинку звукозапису відбудеться десяте вручення Мистецької премії "Глодоський скарб" / В. Петренко // Літературна Україна. - 2016. - 14 квітня. - С. 3: портр.

Слабошпицький Михайло. З мрії про хату, повну книжок...: кілька уваг до літературної біографії Григорія Гусейнова / Михайло Слабошпицький // Літературна Україна. - 2010. - 26 серпня. - С. 6.

Слабошпицький Михайло. Пошуки втраченого часу, або Про "неореалізм" Григорія Гусейнова / Михайло Слабошпицький // Літературна Україна. - 2011. - 27 жовтня. - С. 8-9.

Степанова О. Кировоградец о кировоградцах / О. Степанова // Украина-Центр. - 2007. - 7 декабря. - С. 7.

Таран Людмила. "Глодоський скарб" - Костеві Москальцю / Людмила Таран // Українська культура. - 2010. - №5-8. - С. 26.

Ткаченко О. Мандрівка минулим, долями, життєвою правдою / О. Ткаченко // Освітянське слово.- 2012.- лютий.- С. 6.

Янчуков С. Земляків-лауреатів найвищої премії додалося / С. Янчуков // Народне слово. - 2010. - 30 березня. -
С. 5.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліотека для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
обласна бібліотека

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліотека гайдара

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кіровоградські бібліотеки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бібліотеки кіровограда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
обласна дитяча бібліотека для дітей ім. а.п.гайдара

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кіровоградська обласна дитяча бібліотека для дітей ім. а.п.гайдара

# data[].attributes.attachment_link.title
Гусейнов Григорій Джамалович

# data[].attributes.attachment_link.description
Григорій Джамалович Гусейнов народився 23 вересня 1950 року в смт Помічній Добровеличківського району в бідній родині. На його дитинство припали важкі повоєнні роки. Матір працювала листоношею, любила вишивати. Мешкала вона на квартирах у різних людей, пережила на станції війну. Згодом працювала на станційному "льодніку", складаючи в штабелі важелезні кавалки криги.

# data[].attributes.headline
Відгук про творчість Л.Голоти

# data[].attributes.subject
Відгук про творчість Л.Голоти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
З нотаток про Любов Голоту
Михайло СЛАБОШПИЦЬКИЙ
У нашої колежанки-просвітянки, довголітньої головної редакторки тижневика "Слово Просвіти", відомої письменниці, Шевченківської лауреатки - ювілей, і, напевно, ніхто краще не розповість про її життєві стежки-дороги, про непересічний талант, як один із тонких і глибоких поціновувачів її творчості.

Голотина поява на столичному літературному обрії була майже феєричною.
У її віршах, пронизаних гарячими вітрами, палючим сонцем, бездонним наднебессям, що покривало розгінні степи, був якийсь особливий чар. Загребельний навіть угледів у тих поезіях половецький субстрат.
Так, посеред зафілологізованих творів, од котрих незрідка тхнуло граматикою (вислів Григора Тютюнника), Голота постала перед нами справді літературним екзотом. Здається, тільки саме така мала вродитися в тому краю, пісні якого вона привезла в столицю й одразу ж зробила їх популярними.
То був час, коли в нашу поезію прийшла ціла ґенерація яскравих особистостей (Володимир Затуливітер, Дмитро Іванов, Наталка Білоцерківець, Софія Майданська, Анатолій Кичинський, Дмитро Кремінь, Наталка Нікуліна, Людмила Таран...). І, можливо, найголосистіша, лірично найпронизливіша з них - вона, Любов Голота, чиї приїзди до Києва ставали мало не літературними подіями. Бо поети цієї ґенерації - і не тільки цієї - десь збиралися, читали своє нове, сперечалися про літературні симпатії та антипатії. Та ще окрім кави, пили й "легкозаймисте" до кави. (Це точно пам'ятаю, бо й сам не раз серед них був, оскільки цим живомовством у їхніх віршах та в голосних ораціях не можна було не захоплюватися).
Молоді поети, ще не зареспектабелізовані, не обтяжені високими званнями й преміями, ще без жодного натяку на можливе забронзовіння, зі смілим фрондерством, - це була справді свіжа і яскрава з'ява сміливих літературних надій.
Після талановитого покоління шістдесятників - друга літературна хвиля, котра принесла стільки обдаровань та колоритних особистостей.
"Народжена в степах" (так називалася дебютна книжка Голоти) відразу ж була "розібрана на цитати" - її метафорично яскраві й інтонаційно виразні рядки самі просилися до "цитатофонду" критиків. Я теж неодноразово послуговувався ними, ілюструючи свої конотації про поезію. "Народжена в степах" - очевидно, найкраща з усіх можливих назва для поетичної книжки саме Любові Голоти. Це - не тільки й не настільки - констатація й самоатестація. Це наголос на духовній біографії ліричної героїні й особливості її ментальності. Відомі ж-бо слова про людей степу і Володимира Винниченка, і Євгена Маланюка, і Євгена Чикаленка, які наголошували: така обставина накладає особливо виразний карб на степовиків. На їхнє сприйняття всього. І на визначальні моменти їхньої поведінки, їхнього позиціонування себе в світі, зрештою, їхньої ментальності.
А загалом на критику Голоті справді пощастило - на її голосний дебют одразу ж звернули увагу й Леонід Новиченко, й Микола Ільницький, і Віталій Дончик, і Григорій Сивокінь, і Михайло Стрельбицький та В'ячеслав Брюховецький. Про неї з різних трибун захоплено говорили Павло Загребельний, Дмитро Павличко, Іван Драч, Віталій Коротич. А без високих трибун - в "Енеї" - Григір Тютюнник, чия увага й симпатія випадали небагатьом, прохав Голоту читати той чи той вірш. Бувало, що й обоє сходилися в своєрідному герці: хто кого переспіває. Навіть у ті зарегламентизовані часи з "совківськими" приписами так званого буцімто доброго тону були й епізоди сердечного приязнювання та адорування.
Голота відразу звернула на себе увагу не тільки поезіями. Її екзотична врода: гарноокість, смагляволицість, смолястий колір волосся, струнка постава, правдомовність та артистичність прихиляли до неї симпатії людей, дарували нових друзів. Але й примножували кількість заздрісників. (Як це буває в кожного таланту!) Пам'ятаю, що тодішній відділ критики "Літературної України", де я мав клопіт завідувача, був у Голоту закоханий, і не приховував цього.
Мій добрий приятель (на жаль, покійний) Анатолій Скрипник, який дуже любив вірші "народженої в степах", якось навіть вирік: "Голота - це як свято". І в тому, як мовиться, щось таки було. Бо жодна її поява на літературному обрії столиці - принаймні для нас - просто не могла лишитися непоміченою. Це було навіть як своєрідна сенсація.
Пригойдуватися з Дніпропетровська до Києва потягом чи рейсовим автобусом - це був не її стиль. Голота - це літак, на котрий вона щоразу мало не запізнюється, бо ж усі її дні здавалися хронічно цейтнотними. Їй постійно не вистачало часу, бо вона хапалася за багато справ і в неї було багато друзів, а в її друзів - багато проблем, котрі вона сприймає як особисті й щоразу намагається чимось зарадити. Отака їй випала карма, і вона з цим покірно змирилася, бо ж розуміє: хоч які б у тебе були інтенції, плани та настрої - все одно себе не переробиш. Неси свій хрест. А то вже твоя справа, чи ти з ним на плечах від утоми ледь плуганишся, чи, мов реактивний літак, пролітаєш над клекотом щодення.
Емоційно виразно, з карнавальними сюжетами пише Голота про "своє реліктове дитинство". Все, що супроводжує ранок людського життя, оживає в елегійно-ностальгійних тонах. Це був один із визначальних мотивів ранньої Голоти. Та, очевидно, вона сама відчула: якщо надалі не вийде за образне й інтонаційне своє коло, то опиниться в ролі авторки, що не зуміла уникнути самостилізацій і самоповторів. Таке часто буває з авторами, які, відчувши суто свою тему і впіймавши суголосну їй інтонацію, ніяк не можуть з цим розпрощатися й нещадно експлуатують знайдене, бува, навіть стаючи його утриманцями. Отаку неусвідомлену самоепігонаду можемо спостерегти не в одній творчій біографії.
Голота, здається, свідомо йшла назустріч новому матеріалові й шукала до нього новий інтонаційний ключ. Живучи вже в урбаністичних реаліях, сторожко вглядалася в них і недовірливо прислухалася до мегаполіса, в якому людина часто втрачає свою індивідуальність, мовби зовсім розчиняючись у ньому, загубивши чи й заперечуючи себе вчорашню. Незрідка буває так, що народжені селом поети, ставши безнадійними міщуками, вже навіть не уявляючи себе поза містом, мовби за інерцією тужать у своїх віршах за селом, безнадійно ідеалізуючи його. Але годі шукати в їхніх ностальгійних виливах отієї емоційної свіжості і справжності, які могли бути в них у часи літературної молодості.
У Голоти місто - це тривожна загадка, її неясні передчуття, це закритість людини (в її ранніх поезіях про "реліктове дитинство" і юність люди відкритодуші); її місто - це боротьба дерева з каменем, це драматичне сплетіння людських доль. А воднораз - загострена пам'ять про далеке, що проростає картинами з таки ж "реліктового дитинства". І - раптовий сигнал у душі: "Час і пора".
Пора лишитися
наодинці з собою,
відчуваючи,
як глибоко дихає ніч за плечима, -
оглядатися пізно і страшно,
час і пора!
Пора глибокого зору настала -
проґавлю її - і ніколи
не побачу тих, хто до мене був,
хто після мене прийде:
час і пора!
Оцей рефрен - "Час і пора!" - не тільки категоричний імператив однойменного вірша. Він може претендувати на роль мотто до всієї поезії Любові Голоти. Попри все багатство її настроїв, розмаїття життєвих сюжетів, до котрих поетеса звертається, саме тривожний сигнал, мов сповісний удар дзвону, знову й знову зринає на поверхні всіх емоційно-змістових та естетичних "сигналів" її поезії.
Час і пора:
все, що чула і бачила,
стало моїм.
Сьогодні моє свято, -
йдіть за мій стіл опівнічний,
друзі мої і недруги!
Вірш цей із кожним рядком дедалі помітніше симфонізується, інтонаційно то опускаючись в унтертони, то зриваючись в обертони, і його художній зміст, заявлений на початку "словами не випадковими", потужно універсалізується.
Час і пора!
Одесную -
батько наш сяде,
поглядом рід до макової зернини
визбирає, -
на те він і батько,
щоб кожному в вічі глянути.
Хочеш знати ім'я його?
Назови його Мамаєм,
клич його Кобзарем,
гукай його: "Василю!"
(так батько мій рідний зоветься) -
згадай ім'я свого батька
і хоч подумки поцілуй руку,
не часто ціловану, -
батько роду твого народом зоветься,
схились під його рукою.
Час і пора!
Є велика спокуса назвати саме цей вірш у Любові Голоти "програмним" - саме тим, у якому сфокусовано домінантні ідеї її поезії. Але Голота - за не аж такої кількості оприявлених друком віршів (знаю, що написала вона значно більше, - але винятково самовимоглива не дає їм "ходу"), - дивує багатством поетичних ідей та настроїв.
Не братиму до уваги її інтимну лірику - я про неї писав чи не в кожній моїй статті про Любов Голоту. Хтось може виокремити її інтими як найвищі поетичні злети таланту Любові Голоти. Я також вважаю ліричними шедеврами "Ніч вдарить у бубон..." та "Я жінка. Я травина. Я роса..." Але не повертатимуся тут до вже неоднораз сказаного.
Дуже цікаво було б простежити містику в поезії Голоти, відлуння в ній національної демонології і фольклору взагалі, котрий у неї аніде не виконує декоративну роль. Це - невід'ємна складова її поетики, особливість авторського мислення. (Як тут не згадати "Замовляння чорного місяця", "Проживаю свої вірші", "Суперництво з тінню", "Мистецтво відрощування коси", "Остання вовчиця в степу", "Відьмацький час"...) Це також зовсім окрема тема для дослідження з використанням найширшого - і не тільки літературного - контексту.
Мені здавалося, я добре знаю поезію (як і прозу) Любові Голоти, оскільки вона належить до моєї обов'язкової лектури. І ось раптом я наткнувся на цей дивовижний вірш.
Орлами оралось, а родить полин і курай
На грудях у тверді,
яка проковтнула народи...
Камінним бовваном уперся
в крайнебо Мамай -
Останній в роду, але не останній із роду.
Засвітиться повня на брижах
трави і роси -
Приплив поколише нутровище тверді.
І здвигне земля розрубані вхрест черепи:
Із кожного вийде по воїну смерті.
Зітнуться мечами.
Шаблюками вкрешуть вогню.
А степ - ненаситець їх знов
проковтне - в нагороду.
За легкість, з якою син
голову батька зітнув -
Останній в роду, але не останній із роду.
Тут усе переплелося: тотальна згуба в нашій історії, злочинні міжусобиці, фатальна сліпота, облуда, зради, зневір'я і проблиски віри та надії. Тут немає жодного нейтрального, не "навантаженого" слова, - тут кожне - як метафора й формула нашої історії. Щоб пояснити кожне, потрібно довго експлуатувати можливості прозової оповіді.
Заграє зірниця в свою малинову сурму.
І чайка-вдовиця край шляху заквилить.
Реклись розумами. Чужих научали уму.
Чому ж нас навчили -
могили, могили, могили?!
Закопаний шлях тривимірний час поснує:
Все, що мертве - безвічне.
Але - чи в покої спочило?!
Останній із роду уперто з колиски встає.
І котить за обрій вкраїнське схололе світило.
Знову ж таки велика спокуса: і цей вірш Любові Голоти назвати саме "програмним".
Але Любов Голота - то не тільки цей вірш. І - не тільки наголошені попереду.
Любов Голота - це автономна величина в нашій поезії. Тут - свої закони, норми і правила "гри". Своя сувора творча ієрархія, котру пильнує своїм яструбиним зором поетеса. Все тут глибоко індивідуально. І тут поетичне мистецтво має її виразний профіль.
А проза? - запитає читач. А фантасмагорична історія душі героїні та її степове "Макондо", виписане в "Епізодичній пам'яті"?
Полишаю це для наступної розмови на тему: як поезія Голоти відлунилася в її прозі.
В одному з давніх віршів вона написала:
І скличу до себе свої слова...
Скликала. Саме свої. Слова почули її. І послухалися. Бо ж не тільки вона любить слова. А й слова люблять її.

# data[].attributes.attachment_link.title
"І скличу до себе свої слова..."

# data[].attributes.attachment_link.description
З нотаток про Любов Голоту Михайло СЛАБОШПИЦЬКИЙ У нашої колежанки-просвітянки, довголітньої головної редакторки тижневика "Слово Просвіти", відомої письменниці, Шевченківської лауреатки - ювілей, і, напевно, ніхто краще не розповість про її життєві стежки-дороги, про непересічний талант, як один із тонких і глибоких поціновувачів її творчості. Голотина поява на столичному літературному обрії була майже феєричною.

# data[].attributes.headline
Тетяна Прозорова

# data[].attributes.subject
Тетяна Прозорова

# data[].attributes.attachment_link.description
It looks like you were misusing this feature by going too fast. You've been temporarily blocked from using it. If you think this doesn't go against our Community Standards let us know.

# data[].attributes.headline
Наталія Горова

# data[].attributes.subject
Наталія Горова

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Натали Горовая

# data[].attributes.attachment_link.title
Наталі Горова - Рідний дім (сл. і музика Наталі Горової)

# data[].attributes.headline
Письменники Криворіжжя

# data[].attributes.subject
Письменники Криворіжжя

# data[].attributes.headline
Ковальчук Ніка

# data[].attributes.subject
Ковальчук Ніка