# data[].attributes.body
Prin versuri precum "Prin codri de simboluri petrece omu-n viață" este arătată condiția omului care trăiește înconjurat de frumusețile vieții, dar pe care nu le observă. Astfel este sugerat caracterul ignorant al oamenilor.

# data[].attributes.body
Eul liric se află în ipostaza ființei superioare.

# data[].attributes.body
Cromatica prezentă în poezie este una specifică stării de agitație, de nevroză, fiind marcată prin atribuirea culorii verzi elementelor naturale, ca în exemplul ,,verzi ca niște câmpii'.

# data[].attributes.body
Poezia aduce în discuție o viziune complexă asupra existenței și naturii umane, ilustrând un paralelism între universul total de cunoaștere prezentat prin subiectul naturii și sufletul uman incapacitat de accesarea esenței existențiale revelate. Instanța poetică observă cu luciditate dimensiunea abstractă a universului și creionează intangibilitatea ei, omul fiind supus unui proces de asumare și receptare completă, ambiguu și fără reușită. Există o situație de compromis, în care omul rămâne într-o stare nevrotică, se formează o halucinație. Superficial, starea de trăire nu atacă direct umanul și îl lăsă într-o frenezie plăcută.

# data[].attributes.body
-cultivarea simbolului;
-cromatica specifică (verde);
-sinestezia;
-cultivarea sugestiei("avânturi de lucruri infinite").

# data[].attributes.body
“Sunt proaspete parfumuri ca trupuri de copii,/ Dulci ca un ton de flaut, verzi ca niște câmpii” ->succesiune de imagini artistice (olfactivă, auditivă, vizuală) ce introduc cadrul de cunoaștere inaccesibil omului.

# data[].attributes.body
“Ca lungi ecouri unite-n depărtare(…)Parfum, culoare, sunet se îngână și-și răspund”->comparație ce transmite ideea că toate aspectele vietii sunt interdependente și nimic din univers nu este la voia întâmplării;
“Natura e un templu”->metaforă ce susține ideea naturii ca un lucru armonios, pașnic, un spațiu ce transmite liniște sufletească, un spațiu sacru.

# data[].attributes.body
-Natura (codru, câmpii), condiția omului (noaptea, lumina, cuvinte, ecouri, viață, simboluri) .

# data[].attributes.body
Natura e un templu ai cărui stâlpi trăiesc
Și scot adesea tulburi cuvinte, ca-ntr-o ceață;
Prin codri de simboluri petrece omu-n viață
Și toate-l cercetează c-un ochi prietenesc.

Ca lungi ecouri unite-n depărtare
Într-un acord în care mari taine se ascund,
Ca noaptea sau lumina, adânc, fără hotare,
Parfum, culoare, sunet se-ngână și-și răspund.

Sunt proaspete parfumuri ca trupuri de copii,
Dulci ca un ton de flaut, verzi ca niște câmpii,
- Iar altele bogate, trufașe, prihănite,

Purtând în ele-avânturi de lucruri infinite,
Ca moscul, ambra, smirna, tămâia care cântă
Tot ce vrăjește mintea și simțurile-ncântă.

# data[].attributes.body
Primele 2 strofe-natura este un element simetrizat și encriptat care veghează existența omului cu blândețe. Strofele 3 și 4 sugerează plasarea omului într-un univers relativ inaccesibil, fiind forțat să-și asume găsirea sensului. Însă omul este complet surescitat de ipostaza aceasta și cade într-o stare hipnotică.

# data[].attributes.body
Charles Baudelaire