# data[].attributes.attachment_link.title
Мешко_Оксана_Яківна

# data[].attributes.headline
В’ячеслав Чорновіл (19

# data[].attributes.body
В’ячеслав Чорновіл (1937 – 1999)

# data[].attributes.headline
Короткий виклад діяльності

# data[].attributes.subject
Короткий виклад діяльності

# data[].attributes.body
Василь Стус (1938–1985) — український поет, перекладач, літературознавець і дисидент, відомий своєю боротьбою за права людини та опором радянському тоталітаризму. Він активно виступав проти репресій радянської влади щодо української культури та інтелігенції. За свою українофільську позицію Стус був двічі ув’язнений, через що провів значну частину життя у концтаборах: у 1972 році (п’ять з них позбавлення волі і три - заслання) та у 1980 році (десять з них мав би примусові роботи і п’ять - заслання, але Стус не пережив свій вирок й загинув у таборі, ставши символом незламності духу). Незважаючи на тяжке становище та переслідування, Василь Стус продовжував писати. Його творчість вважається однією з найкращих здобутків української літератури ХХ століття.

# data[].attributes.headline
Декілька влучних цитат особистості 

# data[].attributes.subject
Декілька влучних цитат особистості 

# data[].attributes.body
"Долі не обирають… Її приймають – яка вона вже не є. А коли не приймають, тоді вона силоміць обирає нас."

"Люди, прагнучи світла, викликають власну смерть."

"Народ ще тільки осмислює конституційні простори своєї свободи, а уряд уже стріляє."

"Розум — цей інструмент самоподвоєння людини, її самоусвідомлення і самооблуди, орієнтує нас у світі тільки приблизно."

"Поет – це людина. Насамперед. А людина – це, насамперед, добродій. Якби було краще жити, я б віршів не писав, а – робив би коло землі."

"Як добре те, що смерти не боюсь я: і не питаю, чи тяжкий мій хрест, що перед вами, судді, не клонюся: в передчутті недовідомих верст…"

"Митець потрібен своєму народові та й усьому світові тільки тоді, коли його творчість зливається з криком його нації."

# data[].attributes.headline
Ніна Строката (1926-19

# data[].attributes.body
Ніна Строката (1926-1998)

# data[].attributes.headline
 короткий виклад діяльності 

# data[].attributes.subject
 короткий виклад діяльності 

# data[].attributes.body
Ніна Строката-Караванська була українською науковицею, лікаркою, активною дисиденткою та правозахисницею. Вона працювала науковою співробітницею і викладачкою в Одеському медичному інституті, але через політичні погляди і захист чоловіка, відомого діяча ОУН Святослава Караванського, зазнала переслідувань з боку радянської влади. Після арешту чоловіка в 1965 році, Ніна активно боролася за його звільнення, відмовляючись засуджувати його діяльність, що призвело до її звільнення з роботи в 1971 році.

За свою правозахисну діяльність, поширення самвидаву та участь у дисидентському русі вона була арештована й засуджена до 4 років ув'язнення у таборі суворого режиму. Після звільнення у 1975 році їй заборонили повертатися до України, і вона продовжила свою боротьбу за права людини, ставши однією із засновниць Української Гельсінської групи.

У 1979 році Ніна разом з чоловіком емігрувала до США, де продовжувала громадську діяльність, виступала на міжнародних форумах, писала книги про репресії в СРСР та допомагала українським політв'язням і їхнім сім'ям. Вона зробила значний внесок у правозахисний рух української діаспори, ставши однією з важливих фігур у міжнародній боротьбі за права людини.

# data[].attributes.headline
Короткий виклад діяльності

# data[].attributes.subject
Короткий виклад діяльності

# data[].attributes.body
В'ячеслав Чорновіл (1937-1999) був одним із найвизначніших діячів українського національно-визвольного руху другої половини ХХ століття: український політик, громадський діяч, публіцист, літературний критик, народний депутат України I—III скликань (1990—1999), діяч руху опору проти зросійщення та національної дискримінації українського народу, політичний в'язень СРСР.

Він почав свою кар'єру як журналіст та літературний критик, досліджуючи творчість українських письменників, таких як Тарас Шевченко та Борис Грінченко.

У 1960-х роках став активним учасником руху шістдесятників, що протистояв радянському режиму, виступавши за права людини, національне відродження та незалежність України.

Чорновіл також заснував підпільний журнал «Український вісник», який висвітлював політичні репресії та боротьбу за українську свободу.

За свою діяльність неодноразово був репресований, ув'язнений та зазнавав переслідувань.

Незважаючи на це, він продовжував боротися за права українців, ставши лідером Народного Руху України, що відіграв ключову роль у здобутті незалежності країни в 1991 році.

Чорновіл також був кандидатом у президенти на виборах 1991 року, де посів друге місце.

Його смерть у 1999 році в автокатастрофі під Борисполем викликала багато запитань, і обставини його загибелі залишаються до кінця нез'ясованими.

# data[].attributes.headline
Декілька влучних цитат В'ячеслава Черновола

# data[].attributes.subject
Декілька влучних цитат В'ячеслава Черновола

# data[].attributes.body
"Україна починається з тебе".

"Немає страшнішої кари за муки нечистого сумління, бо немає вищого судді за правду."

"Народу — справедливість, бандитам — тюрми."

"Не дай Боже налити молоде вино нашої державності в діряві міхи старої системи..."

"Дай Боже нам любити Україну понад усе сьогодні – маючи, щоб не довелося гірко любити її, втративши".

# data[].attributes.headline
Маринович Мирослав Франкович

# data[].attributes.subject
Маринович Мирослав Франкович

# data[].attributes.body
(4 січня 1949 р. - наш час)

# data[].attributes.attachment_link.title
мирославмаринович

# data[].attributes.body
Мирослав Франкович Маринович (4 січня 1949, Комаровичі, Львівська область) — український громадський діяч, член-засновник Української Гельсінської групи (1976), дисидент і політв'язень часів СРСР (1977—1987), засновник та голова амністійного руху в Україні (1991—1997), філософ, релігієзнавець, публіцист, проректор Українського католицького університету у Львові.

Визначний український борець за права, громадський діяч, який почав свою діяльність у СРСР, а потім - у незалежній Україні. Через свою проукраїнську та правозахисну діяльність був під пильним наглядом КДБ, незабаром був заарештований, але пізніше достроково "помилуваний", основну свою діяльність вже продовжив в Україні. Член та засновник безліч правозахисних українських та міжнародних (а також релігійних) організацій, асоціацій, рухів тощо. Провів безліч виступів, лекцій, доповідей та конференцій, автор 10+ книжок, велику увагу приділяв роботі з молоддю. За свій великий вклад, невтомну працю та творчість, має безліч українських та міжнародних нагород (державних, освітніх, громадських та релігійних), увійшов до топ 30 сучасних думок України.

# data[].attributes.headline
Влучні цитати

# data[].attributes.subject
Влучні цитати

# data[].attributes.body
«Ми воюємо з ворогом не тому, що ми його ненавидимо, а тому, що ми любимо тих, хто у нас за спиною, тих, кого ми захищаємо»

"Обстоюй тільки ту справу, яку вважаєш справедливою, тоді ти матимеш достатньо сили, щоб вистояти до кінця"

"Почуття звільнення від страху – це прекрасний стан"

«Сьогодні я бачу за молоддю, що свобода них усередині. Бути вільними – це для них природно»

«Стримуючи свою ненависть, ти не робиш подарунок тому, кого ненавидиш, ти робиш подарунок собі, бо не дозволяєш собі впасти в цю пастку»

# data[].attributes.headline
Короткий виклад діяльності:

# data[].attributes.subject
Короткий виклад діяльності:

# data[].attributes.body
Оксана Мешко (1905 – 1991) була українською правозахисницею та дисиденткою, активною учасницею національно-визвольного руху. Вона стала однією з засновниць Української Гельсінської групи, яка боролася за права людини в СРСР. Мешко також відома як "Козацька матір", через свою відданість українському національному руху та активну участь у правозахисному русі, до того ж вона виступала проти репресій радянської влади, зокрема КДБ, яке так і не змогло її зламати. Тобто, незважаючи на арешти, заслання і тиск з боку радянської влади, Мешко продовжувала активно відстоювати права українців та свободи слова.

# data[].attributes.headline
Декілька влучних цитат:

# data[].attributes.subject
Декілька влучних цитат:

# data[].attributes.body
«Оце я вам буду друга» – про заснування УГГ.

«Я ще Брежнєва переживу!».

«Велике квітуче містечко з річкою Ворсклою під Полтавою, із хліборобським населенням приборканого стану козацького; малоземельники, не були покріпачені» – так жінка описувала рідне містечко та його жителів.

«Давав можливість схуднути до основанія, але не вмерти» – так жінка описувала сталінський терор та голод.

«Єдина форма протесту проти нелюдських умов життя і безмірного знущання – це смерть із власних рук».

«Другий його арешт був стільки ж несподіваним, як і безпричинним» – писала Оксана про арест свого чоловіка.

«Йшли ми покірно під гавкіт собак, напружено вслухаючись у команду конвою. Йшли, як іде худоба, відбракована на скотобійню».

«Будемо ми заарештовані. Бо вовк линяє, але шкуру не міняє».

# data[].attributes.headline
Приклади праць:

# data[].attributes.subject
Приклади праць:

# data[].attributes.body
"Між смертю і життям" (1991) – книга спогадів Оксани Мешко, що містить особисті роздуми та переживання авторки, яка була активною учасницею правозахисного руху в Україні.

"Свідчу" (1996), спільно з Василем Скрипкою – документальна праця, що фіксує свідчення про правозахисний рух в Україні та труднощі, з якими стикалися його учасники.

"Ляментація" (1979) – документ, опублікований членами Української Гельсінської Групи, в якому викривають факти фабрикування кримінальних справ проти дисидентів в Україні та ескалацію державного терору.

# data[].attributes.headline
Коротке відео:

# data[].attributes.subject
Коротке відео:

# data[].attributes.attachment_link.title
Оксана Мешко - єдина надія в'язнів СРСР | #ШоТам

# data[].attributes.headline
Внесок як правозахисниці:

# data[].attributes.subject
Внесок як правозахисниці:

# data[].attributes.body
Оксана Мешко зробила значний внесок у правозахисний рух в Україні через свою активну діяльність, відстоюючи права українців під час репресій радянської влади. Вона стала однією з перших жінок, які відкрито виступили проти несправедливості й безправ’я в Україні. Як член Української Гельсінської Групи, вона брала участь у зборі та оприлюдненні інформації про порушення прав людини в Україні, зокрема через публікації, такі як "Ляментація", що висвітлювали факти репресій проти дисидентів. Мешко активно документувала порушення прав людини та боролася за свободу політичних в’язнів. Її сміливість і рішучість привернули увагу до проблеми репресій, за що вона зазнала переслідувань і була ув’язнена. Також вона представляла Україну на міжнародних форумах, зокрема виступала в парламенті Австралії та брала участь у Всесвітньому Конгресі Вільних Українців у США, що допомогло привернути увагу міжнародної спільноти до проблем прав людини в Україні. Через свої книги, статті та виступи Оксана підвищувала обізнаність про правозахисний рух в Україні, ділилася своїм досвідом та підтримувала інших активістів у їхній боротьбі за справедливість. Ці дії зробили її важливою фігурою в історії правозахисного руху в Україні, і вона залишила помітний слід у боротьбі за права людини.

# data[].attributes.headline
Раннє життя та робота

# data[].attributes.subject
Раннє життя та робота

# data[].attributes.body
Народився 27 січня 1927 року в Краматорському районі. Закінчив філософський факультет Московського університету. Працював учителем логіки і психології від 1950 до 1953 року у Новокостянтинівській семирічній школі Приазовського району Запорізької області. 1953-1954 року був вчителем історії у селі Рубці, а потім в 1954-1955 році у Олексієвській середній школі. 1955-1957 був завучем середної школи робітничої молоді.

# data[].attributes.headline
Діяльність правозахисника

# data[].attributes.subject
Діяльність правозахисника

# data[].attributes.body
Заарештований у лютому 1957 року за листа, надісланого до ВР УРСР із протестом проти введення військ Варшавського договору в Угорщину. 18 квітня 1957 року на закритому засіданні Донецького обласного суду засуджений на 7 років таборів і 5 років позбавлення громадянських прав за пропаганду. Термін покарання відбував у потьминських таборах і Володимирській тюрмі. Був звільнений 15 лютого 1964 року і здійснив велику роботу "Мова-народ". Також виклав словника покручів української мови. У своїх публіцистичних творах виступав за відродження української мови та національної культури на Донеччині. У січні 1972 року Тихий надіслав до редакції газети «Радянська Донеччина» статтю «Роздуми про українську мову та культуру в Донецькій області». У 1974 року написав нарис «Сільські проблеми», в яких виступив проти процесу русифікації та на захист української мови. У листопаді 1976 року Тихий виступив засновником однієї з найперших правозахисних асоціацій — Української громадської групи сприяння виконанню Гельсінських угод. Та підписав перші документи УГГ. Літературна і правозахисна діяльність Тихого стала причиною його другого арешту на початку лютого 1977 року. У червні-липні 1977 року під час судового процесу в Донецькій області Олексія Тихого було звинувачено в пропаганді»та у незаконному зберіганні зброї, якому підкинули гвинтівку. 21 липня 1977 року оголошено вирок: позбавлення волі на 15 років. Суд визнав його винятково небезпечним рецидивістом. Місцем покарання був табір особливого режиму в с. Сосновка, звідки його відіслали до лікарні, а пізніше перевели у табір особливого режиму. Але, в 1981 році почав тяжко хворіти. Через це, він помер 1984 року 6 травня в тюремній лікарні Пермі.

# data[].attributes.headline
Мова-народ - найбільша праця.

# data[].attributes.subject
Мова-народ - найбільша праця.

# data[].attributes.body
1. Я – українець. Не лише індивід, наділений певною подобою, умінням ходити на двох кінцівках, даром членороздільної мови, даром творити та споживати матеріальні блага. Я громадянин СРСР, і як "советский человек", і, передусім, як українець, я – "громадянин світу", не як безбатченко-космополіт, а як українець... Люблю свою Донеччину. Її степи, байраки, лісосмуги, терикони. Люблю і її людей, невтомних трударів землі, заводів, фабрик, шахт. Любив завжди, люблю і сьогодні, як мені здається, в годину негоди, асиміляції, байдужості моїх земляків-українців до національної культури, навіть до рідної мови...

2. Я, очевидно, поганий патріот, слабодуха людина, бо, бачачи кривди рідного народу, примітивізм життя людей, усвідомлюючи гіркі наслідки сучасного навчання й виховання дітей, випадання з кола культурного розвитку мільйонів моїх одноплемінців, задовольняюся ситістю, маніловськими мріями, крихтами культури тільки для себе. І не маю ні мужності, ні волі активно боротися за розквіт національної культури на Донеччині, за прийдешнє.

# data[].attributes.headline
Коротке відео 

# data[].attributes.body
Коротке відео

# data[].attributes.attachment_link.title
Як Махатма Ганді завдяки ненасильницькому опору боровся з приниженням індійців, Одна історія

# data[].attributes.headline
Приклади праць

# data[].attributes.subject
Приклади праць

# data[].attributes.body
У 1960-х він став одним з лідерів дисидентського руху в Україні. Засновник та редактор «Українського вісника», в якому оприлюднювали матеріали самвидаву та хроніки національного спротиву. Член Української гельсінської групи, а згодом Української гельсінської Спілки. Очолив партію Народний Рух України. Балотувався у президенти України.

Разом з Василем Стусом та Іваном Дзюбою узяв участь у прем’єрі фільму Сергія Параджанова «Тіні забутих предків» у вересні 1965-го. Під час якої відбулася акція протесту щодо незаконних арештів української інтелігенції.

1966-го написав дослідження  «Правосуддя чи рецидиви терору» – один із найсміливіших зразків тогочасної української політичної публіцистики. Наступного року уклав збірку «Лихо з розуму» (Портрети двадцяти «злочинців»). Тут оприлюднив матеріали про заарештованих 1965-го шістдесятників. Її видрукували за кордоном і заборонили в СРСР. В’ячеслав Чорновіл став лауреатом премії для кращих журналістів світу, що борються за права людини.

# data[].attributes.headline
Коротке выдео

# data[].attributes.subject
Коротке выдео

# data[].attributes.attachment_link.title
Обличчя української історії. В'ячеслав Чорновіл

# data[].attributes.headline
Декілька влучних цитат

# data[].attributes.subject
Декілька влучних цитат

# data[].attributes.body
"Ненасильство - це зброя сильних. У слабких це легко може бути лицемірством. Страх і любов - поняття, що суперечать. Любов безрозсудно віддає, не замислюючись про те, що отримує натомість. Любов бореться з усім світом, як із собою, і зрештою панує над усіма іншими почуттями"

"На моє переконання, життя ягняти не менш цінне, ніж життя людської істоти. Я стверджую, що чим безпорадніше створіння, тим більше право воно має на отримання захисту проти жорстокості людини."

"Якщо хочеш змінити світ, змінися сам"

"Єдиний спосіб жити - це давати жити іншим"

"Сила не залежить від фізичних можливостей. Її джерело - невгамовна воля"

# data[].attributes.attachment_caption
Книга "Всесвіт за колючим дротом" (приклад)

# data[].attributes.headline
Відомі праці

# data[].attributes.subject
Відомі праці

# data[].attributes.body
Мирослав Маринович створив безліч праць: книг, лекцій, конференцій тощо. Основними напрямками праць відомого дисидента була правозахисна, релігійна та освітньо-просвітня діяльність.

# data[].attributes.headline
Внесок Махатма Ганді як правозахистика

# data[].attributes.subject
Внесок Махатма Ганді як правозахистика

# data[].attributes.body
Був одним з керівників та ідеологів руху за незалежність Індії. Сформулював філософію ненасильства (сатьяграха). Застосовував принципи ненасильственної громадянської непокори, для того щоб звільнити Індію від іноземного впливу.

У Південній Африці очолив боротьбу проти расової дискримінації та утиску індійців, організовував мирні демонстрації, писав петиції до уряду. У 1894 році заснував Індійський конгрес Наталю і розпочав боротьбу за надання індійцям рівних громадянських прав з південноафриканськими білими.

Він виступав за рівноправність і політичну активізацію жінок, а також усе життя пропагував віротерпимість — проти войовничої ворожості до всіх релігій, окрім власної. У своїх методах боротьби за права людей, він не зупинявся перед частим протестним голодуванням, арештами і більш того — ув'язненнями

# data[].attributes.headline
Короткий виклад діяльності:

# data[].attributes.subject
Короткий виклад діяльності:

# data[].attributes.body
Елеонора Рузвельт (1884–1962) була дружиною президента США Франкліна Рузвельта і одночасно видатною діячкою правозахисного руху. Вона змінила уявлення про роль першої леді, активно підтримуючи громадські та соціальні ініціативи. Елеонора виступала за права афроамериканців, жінок та біженців, а також боролася за соціальну справедливість у період Великої депресії.

Після Другої світової війни вона стала головою Комісії ООН з прав людини і відіграла ключову роль у розробці Загальної декларації прав людини. Її внесок у розвиток прав людини був настільки великим, що президент Гаррі Трумен назвав її «першою леді світу» за її міжнародні досягнення.

# data[].attributes.body
«Робіть те, що вважаєте правильним. Все одно вас критикуватимуть».

«Ніхто не може змусити вас почуватися неповноцінним без вашої згоди».

«Майбутнє належить тим, хто вірить у красу своєї мрії».

# data[].attributes.headline
Приклади праць:

# data[].attributes.subject
Приклади праць:

# data[].attributes.body
Елеонора активно писала статті та книги, серед яких:

1. "My Day" – щоденна колонка, яку вона вела з 1935 по 1962 роки. Вона ділилася особистими думками на соціальні та політичні теми.

2. "This Is My Story" (1937) – автобіографія про її життя і боротьбу.

3. "You Learn by Living" (1960) – книга з порадами та роздумами про життєві виклики та досвід.

# data[].attributes.headline
Сучасна популяризація:

# data[].attributes.subject
Сучасна популяризація:

# data[].attributes.body
Спадщина Елеонори Рузвельт живе й далі через освітні та правозахисні ініціативи. Наприклад, численні організації на її честь, як-от Eleanor Roosevelt Center, підтримують навчання молоді у сфері прав людини. Також у документальних фільмах і серіалах її діяльність висвітлюється як приклад відданості соціальній справедливості. Один із проєктів – виставка у Меморіалі Лінкольна, що згадує її підтримку виступу співачки Маріан Андерсон, що стала символом боротьби з расовою дискримінацією.

# data[].attributes.headline
3. Декілька влучних цитат:«Темрява не може вигнати темряву: це може зробити тільки світло».«Несправедливість будь-де є загрозою справедливості всюди».4. Приклади праць:"Чому ми не можемо чекати" — книга про боротьбу за права."Лист із бірмінгемської в'язниці" — аргумент на користь ненасильницького спротиву.5. .6. Внесок як правозахисника:Він допоміг досягти прийняття важливих законів про громадянські права та став символом ненасильницької боротьби за рівноправність.

# data[].attributes.subject
3. Декілька влучних цитат:«Темрява не може вигнати темряву: це може зробити тільки світло».«Несправедливість будь-де є загрозою справедливості всюди».4. Приклади праць:"Чому ми не можемо чекати" — книга про боротьбу за права."Лист із бірмінгемської в'язниці" — аргумент на користь ненасильницького спротиву.5. .6. Внесок як правозахисника:Він допоміг досягти прийняття важливих законів про громадянські права та став символом ненасильницької боротьби за рівноправність.

# data[].attributes.headline
Влучні цитати

# data[].attributes.subject
Влучні цитати

# data[].attributes.body
"Хто ти? Людина? І мовчиш – не протестуєш?"

"Не можна мовчати, коли людська гідність принижена"

"Ми боремося не проти країни, а проти тиранії"

"Право на свободу слова – це право бути людиною"

# data[].attributes.headline
Влучні цитати

# data[].attributes.subject
Влучні цитати

# data[].attributes.body
"Хто ти? Людина? І мовчиш – не протестуєш?"

"Не можна мовчати, коли людська гідність принижена"

"Ми боремося не проти країни, а проти тиранії"

"Право на свободу слова – це право бути людиною"

# data[].attributes.attachment_link.title
Дар’я Осиченко - Проєкт _Борці за права людини_ на 16 жовтня

# data[].attributes.headline
Приклади праць

# data[].attributes.subject
Приклади праць

# data[].attributes.body
"Українські жінки в Радянському Союзі: задокументовані переслідування"

"Сім'я, розірвана на частини"

# data[].attributes.headline
Короткий виклад діяльності 

# data[].attributes.subject
Короткий виклад діяльності 

# data[].attributes.body
Співавтор Декларації про державний суверенітет України.

Автор Акту проголошення незалежності України.

Голова Української асоціації дослідників голодоморів в Україні (1998).

Почесний доктор права Альбертського університету, Канада (1993).

Лауреат Національної премії імені Тараса Шевченка 2016 року.

# data[].attributes.headline
Декілька влучних цитат особистості

# data[].attributes.subject
Декілька влучних цитат особистості

# data[].attributes.body
"Без незалежності немає свободи, а без свободи немає людської гідності."

"Народ, який не має своєї держави, приречений на рабство."

"Нація живе доти, доки звучить її мова."

"Духовно сильний народ неможливо перемогти, його можна тільки знищити, але і тоді він повстане, як Фенікс із попелу."

# data[].attributes.headline
Приклади праць

# data[].attributes.subject
Приклади праць

# data[].attributes.body
1. "З часів неволі: спомини і роздуми" (1991) — автобіографія про боротьбу за права людини, переслідування та досвід ув'язнень.

2. "Вірую в Бога і Україну" (2005) — збірка публіцистичних статей про національну ідею та моральні засади державності.

3. "Національна ідея і національна воля" (1993) — дослідження значення національної ідеї для незалежної України.

4. "Що далі?" (1991) — аналіз викликів, що стояли перед Україною після здобуття незалежності.

5. "Сповідь у камері смертників" (1991) — художньо-автобіографічна книга про перебування в камері смертників.

6. "Народження нової ери" (1993) — про історичні процеси, що призвели до незалежності України.

7. "Маршал Жуков і українці в 1944-1945 роках" (2004) — історичне дослідження подій Другої світової війни.

# data[].attributes.headline
Сучасна популяризація діяльності

# data[].attributes.subject
Сучасна популяризація діяльності

# data[].attributes.headline
Внесок як правозахисника

# data[].attributes.subject
Внесок як правозахисника

# data[].attributes.body
Левко Лук'яненко був провідним правозахисником, який зробив важливий внесок у боротьбу за права людини в СРСР. Він був одним із засновників Української Гельсінської групи в 1976 році, яка захищала права політичних в'язнів та протистояла репресіям радянської влади. За свої переконання та діяльність Лук'яненко провів понад 25 років у тюрмах. Він також активно протидіяв комуністичному режиму, відстоюючи право України на незалежність і свободу українців від тоталітарного правління.

# data[].attributes.headline
Внесок як правозахисника

# data[].attributes.subject
Внесок як правозахисника

# data[].attributes.body
Чорновіл брав активну участь у правозахисній діяльності з 1960-х років. Він став однією з ключових фігур руху, що протистояв репресіям комуністичної влади та порушенням прав людини в СРСР.Чорновіл виступав проти арештів українських інтелектуалів і борців за незалежність. У 1968 році він написав працю "Лихо з розуму", де розкрив інформацію про репресії проти українських правозахисників, що стало важливим кроком у приверненні уваги громадськості до політичних переслідувань.Він був одним із засновників і активних учасників українського самвидаву (нелегальних публікацій), зокрема брав участь у виданні журналу "Український вісник", який публікував матеріали про порушення прав людини в СРСР і ситуацію в Україні. Це було потужним інструментом боротьби за правду в умовах радянської цензури.Він активно організовував та брав участь у мирних акціях протесту, спрямованих проти радянської політики русифікації, порушення культурних і громадянських прав українців. Він також співпрацював з правозахисниками інших національностей, що зміцнювало міжетнічну солідарність у боротьбі з радянським режимом.

За свою діяльність Чорновіл кілька разів був арештований і ув'язнений, зокрема його засуджували до таборів і заслання. Однак, навіть в умовах постійних переслідувань, він продовжував боротьбу за права людини та незалежність України.

# data[].attributes.headline
Приклади праць

# data[].attributes.subject
Приклади праць

# data[].attributes.body
Загалом Василь Стус написав близько тисячі віршів, зробив 400 перекладів, залишив чимало епістолярної спадщини.

У 1959 році в «Літературній газеті» були опубліковані перші вірші Стуса з напутнім словом А. Малишка. Перша збірка поета – «Круговерть» вийшла у 1965 році. Наступні – «Зимові дерева» (1970), «Веселий цвинтар» (1971) та «Час творчості / Dichtenszeit» (1972) були видані за кордоном. Поезії, написані у 1971–1977 роки, що увійшли до збірки «Палімпсести», вийшли друком лише 1986 року.

Деякі свої табірні вірші та переклади поетові вдавалося передавати на волю через листи, однак до рук отримувачів доходили не всі, бо їх більшість конфісковували. Однією з найбільших літературних втрат Василя Стуса є збірка «Птах душі». У ній налічувалося близько 300 оригінальних і перекладних творів. Доля цієї збірки достеменно невідома.

Останні тексти поета – це таборові блоги (так їх називає автор книжки «Справа Василя Стуса» історик Вахтанг Кіпіані) з роздумами Стуса про життя та історії людей, які разом із ним відбували покарання. Щоб приховати тексти від наглядачів табору, Стус писав їх дрібненьким почерком на тонких смужках технічного паперу. Ці 16 нотаток не мали шансів побачити світ, якби не дружина литовського політв’язня Баліса Гаяускаса Ірена. Вона змогла на собі вивезла тексти Стуса на свободу. Згодом їх видали під назвою «З таборового зошита».

# data[].attributes.headline
Коротке відео

# data[].attributes.subject
Коротке відео

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сніданок з 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Його боялася радянська влада: за що боровся і чому загинув поет Василь Стус

# data[].attributes.headline
Внесок як правозахисника

# data[].attributes.subject
Внесок як правозахисника

# data[].attributes.body
У відкритих листах до Спілки письменників, Центрального комітету Компартії, Верховної Ради Стус критикував керівну систему, яка після відлиги стала повертатися до тоталітаризму, відновлення культу особи та порушення прав людини, протестував проти арештів у середовищі своїх колег. На початку 1970-х років приєднався до групи захисту прав людини. Літературна діяльність поета, його звернення у вищі партійні інстанції з протестами проти порушення людських прав і критичними оцінками тогочасного режиму спричинили його арешт у січні 1972 року. Після ув’язнення, повертається восени 1979 року до Києва, де приєднався до Гельсінської групи захисту прав людини, де також боровся проти радянської влади за інтереси українського народу. За переконання про необхідність збереження й розвитку української культури зазнав репресій з боку радянської диктатури, його творчість була заборонена та частково знищена, а він сам був засуджений до тривалого перебування в місцях позбавлення волі, де й загинув.

# data[].attributes.headline
Махатма Ганді

# data[].attributes.subject
Махатма Ганді

# data[].attributes.body
Махатма Ганді (1869-1948) був індійським лідером, який очолив рух за незалежність Індії від Британії. Він запровадив принципи ненасильства та громадянської непокори як основні засоби боротьби за права людей. Ганді сказав: "Сила не походить з фізичної можливості. Вона походить з невичерпної волі душі" та "Будь зміною, яку хочеш бачити у світі". Його роботи включають "Моя відповідь" і "Ненасильство". Він просував ненасильство як ключовий метод у боротьбі за права людини.

# data[].attributes.headline
короткий виклад діяльності

# data[].attributes.subject
короткий виклад діяльності

# data[].attributes.body
Алла Горська(18 вересня 1929 — 28 листопада 1970) - відома українська співачка, акторка та телеведуча. Вона відома своїми виступами в жанрі поп-музики та участю в різних телепрограмах. Алла також займається благодійністю та активно підтримує соціальні ініціативи.

# data[].attributes.headline
декілька влучних цитат особистості 

# data[].attributes.subject
декілька влучних цитат особистості 

# data[].attributes.body
1. "Моя мрія - це те, що я роблю."

2. "Кожен має право на свою мрію."

3. "Найбільша радість - це допомогти іншим."

4. "Мистецтво — це найкращий спосіб висловити те, що не можна сказати словами."

5. "Свобода – це коли людина може бути собою без страху."

# data[].attributes.headline
 приклади праць

# data[].attributes.subject
 приклади праць

# data[].attributes.body
Публіцистичні:
"Історія одного міста" - це розповідь про історію та культуру міста, написана з точки зору місцевих жителів.

"Сучасні виклики суспільства" - стаття, що аналізує сучасні соціальні проблеми та можливі шляхи їх вирішення.

Мистецькі:
"Візуальна поезія" - це збірка картин, що ілюструють вірші сучасних поетів.

"Музика та кольори" - виставка, що поєднує музику та мистецтво, створюючи єдиною атмосферу.

Художні:
"Подорож у часі" - роман, що оповідає про пригоди героїв, які подорожують у часі.

"Таємниця старого будинку" - історичний трилер, що розгадує таємницю старого будинку.

# data[].attributes.headline
Короткий виклад діяльності 

# data[].attributes.subject
Короткий виклад діяльності 

# data[].attributes.body
Махатма Ганді, відомий також як Могандас Карамчанд Ганді, був індійським політичним і громадським діячем, який очолив рух за незалежність Індії від Великої Британії. Він народився в сім'ї торговців і отримав гарну освіту. Після навчання юриспруденції в Англії він переїхав до Південної Африки, де вперше зіткнувся з расизмом і розпочав боротьбу за права індійців.

Після повернення до Індії Ганді очолив національно-визвольний рух, пропагуючи ненасильницьку боротьбу за свободу - тактику, яку він назвав "Сатьяграха". За допомогою мирних протестів, страйків та громадянської непокори Ганді зумів чинити тиск на британський уряд, змусивши його розпочати переговори з Індією. В результаті, 15 серпня 1947 року Індія здобула незалежність.

Ганді був убитий у 1948 році, але його спадщина як лідера ненасильницького опору та борця за свободу та справедливість залишається актуальною і сьогодні.

# data[].attributes.headline
Приклади праць (публістичні)

# data[].attributes.subject
Приклади праць (публістичні)

# data[].attributes.body
Твір "Моя віра в ненасильство" - це роздуми Махатми Ганді про філософію ненасильства як основний принцип життя і шлях до досягнення справедливості. Ганді переконаний, що ненасильство - це не просто політична стратегія, а глибокий моральний закон, що  діє в усесвіті так само, як закон гравітації.

Твір розкриває глибину переконань Ганді, що основані на його власному досвіді, як в Південній Африці, так і в Індії. Він наголошує на тому, що ненасильство потребує дисципліни і стійкості, а також глибокої переконаності в його ефективності.

Ганді стверджує, що ненасильство - це не слабкість, а сила, яка дозволяє людині контролювати свої почуття, боротися з несправедливістю і будувати кращий світ. Він вірить, що любов і правда - це дві нерозривні стороні однієї медалі, які разом здатні перетворити світ.