# data[].attributes.body
Numele „Costache” este unul tradițional românesc, derivat din „Constantin” și folosit de-a lungul timpului pentru a sugera o anumită stabilitate – chiar dacă, în opera lui George Călinescu, această stabilitate este paradoxală. În „Enigma Otiliei”, numele personajului Costache Giurgiuveanu are mai multe niveluri de semnificație:

• Tradiție și continuitate:

Numele evocă valorile tradiționale românești, fiind asociat cu figura părintelui sau a celui ce are grijă de familie. Deși Costache Giurgiuveanu este prezentat ca un avar care se agață disperat de avere, numele său aduce cu sine o notă de continuitate – un element de stabilitate într-o familie dezbinată, chiar dacă această stabilitate este umbrită de obsesia pentru bani.

• Ironie și ambivalență:

În contextul operei, numele capătă o nuanță ironică. Așteptările legate de „costanță” și de fermitate se dezbat cu atitudinea lui Costache, care, deși poartă un nume ce sugerează stabilitate, se dovedește a fi marcat de ezitări, bâlbâieli și de o avariție excesivă. Această disonanță între sensul tradițional al numelui și comportamentul personajului contribuie la ambiguitatea sa morală.

• Simbol al epocii și al mentalității burgheze:

În epoca în care are loc acțiunea romanului, numele „Costache” este tipic pentru o generație care, deși păstrează anumite valori tradiționale, este profund marcată de goana după bani și de materialismul societății burgheze. Personajul Costache Giurgiuveanu devine astfel un simbol al contrastului dintre valorile autentice și o mentalitate dominată de avariție.

Astfel, semnificația numelui „Costache” în „Enigma Otiliei” nu este doar o chestiune de etichetă, ci funcționează ca un element de caracterizare profund, care subliniază tensiunile dintre idealurile tradiționale și realitatea coruptă a vremii, accentuând ironia tragic-comică a personajului.

# data[].attributes.body
Costache Giurgiuveanu este unul dintre personajele centrale din „Enigma Otiliei” și reprezintă, în esență, tipul avarului cu multiple fațete. Din punct de vedere social, deși la prima vedere apare ca un bătrân neînsemnat, cu o înfățișare modestă și uneori chiar comică, în realitate deține o avere considerabilă, fiind proprietar al unor imobile și a altor bunuri. Această discrepanță între aparență și realitate îl face un personaj ambivalent: pe de o parte, se prezintă ca un om umil și chiar incapabil, iar pe de altă parte, este sursa puterii financiare care atrage și corupe întreaga familie extinsă care îl înconjoară.

Statutul social

În cadrul societății burgheze bucureștene de la începutul secolului al XX-lea, Costache Giurgiuveanu este un rentier avar care, deși pare lipsit de ambiție în mod aparent, deține o avere ce îl plasează într-o poziție privilegiată. Prin faptul că deține imobile și alte proprietăți, el este considerat – chiar dacă sub o aparență modestă – un om important din punct de vedere financiar. Totuși, acest statut este ascuns în spatele unei atitudini de nevolnicie și, adesea, a unei bâlbâieli caracteristice, care trimit cititorul la clasicul portret al avarului, o figură prezentă și în literatura balzaciană.

Rolul în operă

Costache Giurgiuveanu are un rol esențial în desfășurarea acțiunii romanului. Iată câteva aspecte cheie ale rolului său:

1. Motorul conflictului succesoral și al intereselor familiale:

Avaritia lui Costache este punctul de plecare al conflictelor care se declanșează în întreaga familie. Averea sa reprezintă un obiect de dorință pentru numeroși membri ai familiei – de la clanul Tulea la Leonida Pascalopol – iar deciziile sale legate de administrarea banilor (precum amânarea formalizării adoptării Otiliei sau reticența de a face un testament în favoarea acesteia) creează tensiuni și dezbinări. Astfel, el devine catalizatorul principal al intrigii, influențând destinul celorlalte personaje.

2. Figura de tată vitreg și protector ambivalent:

Deși, din punct de vedere afectiv, Costache manifestă o dragoste sinceră față de Otilia – considerată de el ca o fetiță, o extensie a propriei tinereți – avariția sa îi umbrește total responsabilitățile paternale. Această ambivalență îl transformă într-un personaj tragic: dorința de a proteja și a păstra averea se impune asupra oricărei gesturi de afecțiune autentică, iar inabilitatea sa de a asigura un viitor sigur pentru Otilia contribuie la declanșarea conflictelor din roman.

3. Critica socială a epocii:

Prin portretul lui Costache Giurgiuveanu, George Călinescu evidențiază corupția morală și materialismul unei societăți burgheze în declin. Avaritia, combinată cu timiditatea și comportamentul adesea ridicol, reflectă o epocă în care banii devin zeul suprem, iar relațiile umane sunt distorsionate de interesul material. În acest context, Costache devine un simbol al unei mentalități care pune banii mai presus de orice, chiar și de iubire sau de datoriile morale.

4. Element de umor tragic:

Comportamentul său, cu bâlbâieli și gesturi de autoîndoială în fața banilor, adaugă o notă comică, însă această comicitate este îmbibată de tragism. Ironia situațiilor – de exemplu, momentul în care, deși se teme că va fi jefuit, se agață disperat de banii ce-i aduc securitate – contribuie la crearea unui portret complex, în care umorul devine o mască pentru o realitate dură și dezolantă.

În concluzie, Costache Giurgiuveanu este un personaj central atât prin influența sa directă asupra intrigii, cât și prin rolul său de critic al societății de atunci. El simbolizează avariția și materialismul, fiind motorul conflictelor succesorale și al problemelor morale din roman. Ambiguitatea sa – între umilință aparentă și puterea adevărată a averii sale, între dragostea sinceră față de Otilia și incapacitatea de a depăși mania banilor – face din Costache Giurgiuveanu un personaj emblematic, reprezentativ pentru tematica socială și morală a operei lui Călinescu.

# data[].attributes.body
Costache Giurgiuveanu este descris ca un personaj cu trăsături fizice și comportamentale exagerate, care îl transformă într-o figură caricaturală. El este obsedat de bani și de moștenire, iar acest lucru este evidențiat în mod constant prin gesturile și vorbele sale.

Citat: „Costache Giurgiuveanu era un om scund, gras, cu o figură rotundă și ochi mici, strălucitori de lăcomie.”

Personajul are un comportament exagerat și adesea absurd, care provoacă amuzament sau dispreț. El este obsedat de avere și își tratează propria familie cu o avarție lipsită de scrupule, fapt care îl face să pară grotesc.

Citat: „Nu dădea un leu fără să se gândească de o sută de ori și să calculeze ce profit ar putea scoate din asta.”

Costache Giurgiuveanu este un personaj plin de slăbiciuni umane, cum ar fi lăcomia, egoismul și lipsa de scrupule, dar acestea sunt prezentate într-un mod exagerat, care îl face să devină comic.

Citat: „Pentru el, viața nu era decât o sumă de cifre și un lanț de calcule pentru a acumula cât mai mult.”

Prin intermediul acestui personaj, autorul critică anumite defecte ale societății, cum ar fi lăcomia și materialismul. Costache Giurgiuveanu devine un simbol al acestor defecte, iar comportamentul său exagerat servește la evidențierea lor.

Citat: „În lumea lui, dragostea și sentimentele nu aveau loc, existau doar interese și profit.”

Costache Giurgiuveanu este un personaj exagerat si grotesc, ce poate fi incadrat in tipologia omului egoist, lacom, avar.

# data[].attributes.body
În analiza personajului Costache Giurgiuveanu din Enigma Otiliei, mai mulți critici literari au evidențiat trăsăturile sale esențiale, încadrându-l într-o galerie de personaje avare din literatura universală.

1. Nicolae Manolescu

Nicolae Manolescu consideră că Giurgiuveanu este un avar de tip grotesc, diferit de tipologia clasică a zgârcitului balzacian sau molieresc. Spre deosebire de aceștia, el nu urmărește sporirea averii prin speculații financiare, ci prin refuzul absurd de a cheltui. De asemenea, moartea sa în timp ce încearcă să-și protejeze banii este simbolică, arătând că atașamentul excesiv față de avere nu îl protejează, ci îl condamnă.

2. Eugen Simion

În Scriitori români de azi, Eugen Simion subliniază faptul că personajul este construit prin tehnica realismului balzacian, fiind un tip social reprezentativ pentru burghezia minoră a începutului de secol XX. Simion notează că Giurgiuveanu nu este un tată protector pentru Otilia, ci doar un bătrân zgârcit, incapabil de sentimente autentice.  Spre deosebire de alte figuri de avari, Costache nu este un om de afaceri abil sau un speculant, ci un bătrân fricos și lipsit de viziune, incapabil să-și gestioneze averea.

3. Ov. S. Crohmălniceanu

În lucrarea Literatura română între cele două războaie mondiale, Crohmălniceanu remarcă faptul că Giurgiuveanu este un personaj ridicol și patetic în același timp. Criticul observă că el este prezentat aproape caricatural, cu gesturi mecanice și obsesive legate de bani. În plus, moartea sa subită demonstrează impotența avarului în fața schimbărilor sociale, fiind un personaj condamnat din start să piardă în fața noii generații de ariviști.

4. George Călinescu

În Istoria literaturii române de la origini până în prezent, Călinescu îl compară pe Costache cu alte figuri avare, dar subliniază că este mai degrabă un zgârcit pasiv, lipsit de inteligență financiară, un bătrân fricos, incapabil să-și apere averea, ceea ce duce inevitabil la deznodământul său tragic. Costache este un burghez minor, fără spirit de inițiativă, care trăiește cu iluzia că poate păstra totul așa cum este. Frica îl definește, nu doar zgârcenia – îi este teamă de cheltuieli, de moarte, de cei care vor să-l deposedeze de avere.

5. Ion Negoițescu

În Scriitori moderni, Negoițescu vede în Costache un personaj simbolic al unei lumi apuse, care trăiește în iluzia siguranței oferite de bani. Criticul subliniază că mizeria sa cotidiană și moartea patetică arată că avariția nu oferă protecție în fața degradării umane.

# data[].attributes.headline
Trăsături de caracter și modalități de caracterizare 

# data[].attributes.subject
Trăsături de caracter și modalități de caracterizare 

# data[].attributes.body
Trăsături de caracter ale lui Costache Giurgiuveanu:

1. Tare și autoritar: Costache este un om dur, care impune respect prin prezența sa și prin felul în care își exercită autoritatea. El este un personaj dominant, care nu acceptă sfaturi sau opoziție.

2. Pragmatic și calculat: Este un om practic, care acționează întotdeauna în funcție de interesele sale materiale și sociale. Nu se lasă condus de emoții, ci de rațiune și de dorința de a-și consolida poziția.

3. Conservator și tradiționalist: Costache reprezintă valorile tradiționale ale societății românești din epocă. El este un om care respectă normele sociale și se opune schimbărilor sau inovațiilor.

4. Protector al familiei: Deși este dur, Costache are o oarecare grijă de familia sa, în special de Otilia, pe care o vede ca pe o extensie a propriei persoane și a moștenirii sale.

5. Manipulator: El folosește manipularea pentru a-și atinge scopurile, fie în relațiile de familie, fie în cele sociale.

Modalități de caracterizare:

1. Caracterizare directă: Naratorul oferă descrieri clare ale personalității lui Costache, subliniind autoritatea și duritatea sa.

2. Caracterizare indirectă: Prin acțiunile și deciziile sale, Costache este prezentat ca un om calculat și pragmatic. De exemplu, modul în care gestionează averea familiei și relațiile sociale îl definesc ca un personaj puternic și manipulator.

3. Dialoguri: Prin conversațiile pe care le are cu ceilalți personaje (cum ar fi Felix sau Otilia), Costache își dezvăluie caracterul autoritar și conservator.

4. Relația cu ceilalți personaje: Interacțiunile sale cu Otilia, Felix și ceilalți membri ai familiei arată cum își exercită controlul și influența asupra lor.

Citate relevante despre Costache Giurgiuveanu:

1. Despre autoritatea sa:

- „Costache Giurgiuveanu era un om care nu tolera nicio împotrivire. El era stăpânul absolut al casei și al destinelor celor care făceau parte din ea.”

2. Despre pragmaticitatea sa:

- „Pentru Costache, viața era o afacere care trebuia gestionată cu grijă și fără sentimente inutile.”

3. Despre relația cu Otilia:

- „Otilia era pentru el mai mult decât o fiică; era o extensie a propriei lui persoane, o parte din moștenirea pe care o lăsa în urmă.”

4. Despre conservatorismul său:

- „Costache nu înțelegea și nu accepta schimbările. Pentru el, lumea trebuia să rămână așa cum fusese întotdeauna.”

5. Despre manipularea sa:

- „El știa să vorbească și să tacă la momentul potrivit, pentru a-și atinge scopurile fără ca ceilalți să-și dea seama.”

Costache Giurgiuveanu este un personaj complex, care reprezintă valorile tradiționale și autoritare ale societății românești din epocă. Prin duritatea și calculul său, el devine unul dintre pilonii romanului, oferind o contrast interesant față de personajul enigmatic al Otiliei.

# data[].attributes.body
Costache și Otilia

Relația dintre Otilia Mărculescu și moș Costache Giurgiuveanu este complicată, fiindcă Costache ține la Otilia, deși preocuparea acestuia continuă față de avere intervine intre cei doi. Deși moș Costache o crește ca pe propria fiică, nu face niciun demers oficial pentru a o adopta ,deși acesta înainte să moara îi asigura intr-un cont bancar bani pentru a se descurca.

Pe de altă parte, Otilia îl respectă și îi poartă o constantă afecțiune, având grijă de el și încercând să-i fie alături mereu, aceasta nefiind interesata de moștenitre în ciuda stilului de viață pe care îl duce. Ea chiar menționează ca nu vrea banii lui. Așadar relația lor este una de conveniență: Otilia îi oferă sprijin și afecțiune, iar moș Costache se bucură de prezența ei, are grijă de ea.

Costache și Felix

Relația dintre moș Costache și Felix începe distant și formal, dar evoluează treptat pe măsură ce bătrânul ajunge să aibă mai multă încredere în tânăr. La început, moș Costache îl primește în casa sa dintr-un simț al datoriei, oferindu-i un acoperiș deasupra capului și administrându-i banii. Cu toate acestea, este foarte atent la fiecare cheltuială și îi notează orice datorie, fiind un om extrem de econom.

Pe măsură ce timpul trece, Felix reușește să câștige încrederea lui moș Costache, dovedindu-se un tânăr serios și muncitor. Bătrânul devine mai deschis față de el, iar relația dintre cei doi se îmbunătățește. Moș Costache începe să îl vadă nu doar ca pe un simplu nepot venit să locuiască la el, ci ca pe un sprijin de încredere în gospodărie. Astfel, deși la început relația lor este rece și bazată pe calcul, în timp se transformă într-o legătură mai apropiată, cu o doză mai mare de respect și înțelegere.

Costache și Pascalopol

Moș Costache și Pascalopol au o relație de prietenie bazată pe încredere și respect. Pascalopol, un boier înstărit și rafinat, este unul dintre puținii oameni în care moș Costache are încredere deplină. Cei doi obișnuiesc să petreacă mult timp împreună, fie jucând cărți, fie purtând discuții relaxate. Pascalopol vine des în vizită la casa lui moș Costache, nu doar pentru compania acestuia, ci și pentru a petrece timp cu Otilia, pe care o îndrăgește și o răsfață, ducând-o în călătorii și oferindu-i o viață mai confortabilă.

În ultimele momente ale vieții lui moș Costache, Pascalopol îi rămâne alături, preocupându-se de starea lui de sănătate. Dovada supremă a încrederii dintre cei doi este faptul că moș Costache îi încredințează lui Pascalopol banii destinați Otiliei, considerându-l persoana potrivită pentru a-i asigura un viitor mai bun. Astfel, relația lor nu este doar una de prietenie, ci și de sprijin reciproc, Pascalopol devenind un fel de garant moral pentru dorințele bătrânului.

Costache și Aglae

Deși moș Costache și Aglae sunt frați, relația dintre ei este tensionată și bazată mai mult pe interese decât pe afecțiune. Aglae, sora mai mare, este o femeie autoritară și obsedată de avere, fiind mereu cu ochii pe bunurile lui moș Costache. Nu are nicio urmă de respect pentru dorințele fratelui său și încearcă constant să-l controleze, convinsă că, la un moment dat, averea lui ar trebui să ajungă în familia ei.

Unul dintre principalele motive de conflict dintre ei este Otilia, pe care Aglae nu o suportă și o vede ca pe o amenințare la moștenire. Ea încearcă mereu să-l influențeze pe moș Costache, să-l facă să renunțe la protecția pe care i-o oferă Otiliei și să-și lase averea în familie. De fiecare dată când discută, Aglae îl contrazice, îl cicălește și îl presează să ia decizii care să-i convină ei și familiei sale. Astfel, relația lor este marcată de neînțelegeri, manipulare și dorința Aglaei de a pune mâna pe banii lui moș Costache.