# data[].attributes.body
Tipos de dispraxia.

Ideomotora: dificultades para realizar tareas que implican un paso, como, por ejemplo: peinarse, decir adiós con la mano.

Ideatoria: dificultades para realizar tareas que implican una secuencia de movimientos, como, por ejemplo: lavarse los dientes.

Oromotora: dificultades para coordinar los movimientos musculares necesarios para pronunciar palabras.

Constructiva: dificultades para entender las relaciones espaciales.

# data[].attributes.body
Los signos y síntomas de la disartria pueden variar según la causa oculta y el tipo de disartria, y pueden comprender los siguientes:

Balbuceo

Ritmo lento al hablar

Incapacidad de hablar más fuerte que un susurro o hablar demasiado fuerte

Ritmo rápido al hablar que es difícil de comprender

Voz nasal, áspera o forzada

Ritmo irregular o anómalo al hablar

Volumen irregular del habla

Ritmo monótono del habla

Dificultad para mover la lengua o los músculos faciales

# data[].attributes.attachment_link.title
EJERCICIOS PARA EL MANEJO DE LA DISARTRIA - 1

# data[].attributes.headline
Vídeo d'explicació sobre la discapacitat auditiva

# data[].attributes.subject
Vídeo d'explicació sobre la discapacitat auditiva

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=57LSDyoZyPw

# data[].attributes.headline
Paràmetres en els quals es basa la valoració de la discapacitat visual: 

# data[].attributes.subject
Paràmetres en els quals es basa la valoració de la discapacitat visual: 

# data[].attributes.body
Hi ha dos paràmetres bàsics en els quals es basa la valoració de la discapacitat visual per determinar aquesta discapacitat:

1. L’agudesa visual: capacitat per discriminar estímuls a certa distància, per percebre la figura i la forma dels objectes i discriminar-ne els detalls. Es mesura en percentatge.

2. Elcamp visual: capacitat per percebre els objectes situats fora de la visió central, és a dir, l’espai visual que l’ull pot percebre sense moure’s. L’àrea de percepció visual és mesurada amb graus.

# data[].attributes.headline
Hi ha una pel·lícula d'una nena sordcega que està molt recomanada. '' El milagro de Anna Sullivan'' 

# data[].attributes.subject
Hi ha una pel·lícula d'una nena sordcega que està molt recomanada. '' El milagro de Anna Sullivan'' 

# data[].attributes.headline
10 consells per a tractar amb persones amb sordceguesa:

# data[].attributes.subject
10 consells per a tractar amb persones amb sordceguesa:

# data[].attributes.body
1. Acostar-se de front, perquè les persones que conserven una resta visual puguin veure'ns.

2. Tocar el braç a la persona per a comunicar la nostra presència.

3. Identificar-se abans de començar la comunicació.

4. En cas que la persona conservi una resta auditiva, parlar a poc a poc i en to alt, però sense cridar.

5. Preguntar a la persona quin mètode comunicatiu prefereix, i usar-ho en totes les interaccions.

6. Si el lloc és molt sorollós o fosc, buscar un tranquil i ben il·luminat per a millorar la comunicació.

7. La paciència és essencial, ja que l'eficàcia en la comunicació augmentarà amb la pràctica.

8. A l'hora de caminar al costat d'una persona amb sordceguesa, deixar que agafi el nostre braç i explicar l'itinerari.

9. En cas que sigui necessari, actuar com a intèrprets davant terceres persones.

10. En marxar, acomiadar-se sempre.

# data[].attributes.headline
Les características bàsiques de la afasia de Wernicke son:

# data[].attributes.subject
Les características bàsiques de la afasia de Wernicke son:

# data[].attributes.body
- Comprensió auditiva alterada.
-Llenguatge fluid amb parafasias fonèmiques i semàntiques.
-Articulació i prosòdia normals
-Alteració de la repetició i denominació.
-Lectura i escriptura alterades en forma similar al llenguatge parlat.

# data[].attributes.body
Hay dos tipos de rinolalia: cerrada y abierta.
Rinolalia abierta: Se caracteriza por una resonancia nasal marcada por el paso libre del aire por la cavidad nasal en el proceso de articulación y emisión de los sonidos bucales.

Rinolalia cerrada: se caracteriza por una disminución evidente de la función del resonador nasal como consecuencia de una obstrucción del paso libre del aire en el proceso de emisión de los sonidos. Los sonidos nasales (m-n-ñ) se afectan en su pronunciación, no sucediendo así con los sonidos bucales.

# data[].attributes.body
características de la dispraxia verbal:

1. inteligibilidad apreciable

2. Errores en los sonidos del habla (emisión distorsionada de gran número de sonidos) y en la articulación de vocales

3. Esfuerzo, tanteos o titubeos en la producción de algunos o incluso todos los fonemas

4. Dificultad para producir voluntariamente fonemas aislados o secuencias de fonemas producidos correctamente en otras ocasiones

5. Fallos en la ejecución, en aislar y secuenciar movimientos orales

6. Dificultad para la realización de tareas con sonidos que, de forma aislada, ha producido correctamente

# data[].attributes.body
El tratamiento de la disartria se lleva a cabo con terapias, las cuales son impartidas por un logopeda, que intentará en la medida de lo posible que el paciente recupere la comunicación y en caso de no ser posible se le proporcionará un dispositivo de comunicación.

# data[].attributes.body
Tratamiento de las dislalias

Esta se suele basar en la realización de ejercicios para perfeccionar la musculatura utilizada en la producción de sonidos. Así, se intenta que mejoren la articulación de las palabras, la utilización de la respiración, el ritmo en la pronunciación, la expresión…

# data[].attributes.body
Tipos de Dislalia

Simple: Es la imposibilidad de la articulación de un fonema.

Múltiple: La imposibilidad de la articulación de dos o más fonemas.

Hotentotismo: La imposibilidad de la articulación de todos los fonemas, es decir una dislalia generalizada.

# data[].attributes.body
Tipos de la tartamudez

Neurogénica: Es producida por alguna lesión cerebral. También se conoce como tartamudez adquirida. El tartamudeo puede ocurrir en cualquier parte de la palabra. Tartamudean incluso cantando o susurrando. No muestran miedo o ansiedad.

Psicógena: Es la menos común. Es producido por algún trauma severo.

De Desarrollo: Es el tipo de tartamudez más común. Ocurre cuando el niño está aprendiendo el lenguaje y el habla, alrededor de los 2 y 5 años.

El niño cuando está aprendiendo estructuras gramaticales más complejas tiene difluencias propias de este aprendizaje, se denomina disfemia funcional. Unos reaccionarán adecuadamente, recuperándose de esta fase. Otros, si se han dado los factores en intensidad y relación adecuados para disparar la tartamudez, reaccionarán ante estas difluencias desarrollando estrategias para superarlas (uso de fuerza y tensión en el habla) y ocultarlas (evitar hablar), es cuando se cronifica el trastorno y la intervención ha de ser inmediata.

Tipos de disfemia

Existen 3 tipos de disfemia que pueden darse en función del tipo de disfluencia que presente la persona:

Tónica: caracterizada por las múltiples interrupciones ocasionadas por espasmos. Durante las interrupciones el paciente muestra rigidez y tensión faciales. Es la que presenta peor diagnóstico.

Clónica: caracterizada por las repeticiones de sílabas y palabras enteras, más frecuentes en consonante que en vocal, más todavía en oclusivas y que se dan mayoritariamente a principio que en medio de palabra.

Tónico-clónica o mixta: es el tipo más frecuente, porque resulta difícil encontrar un disfémico puro tónico o clónico, la mayoría combinan los dos síntomas

# data[].attributes.body
Tipus de discapacitat visual:
Segons el grau de deficiència

Cecs totals: Són les persones que no poden veure ni una sola imatge ni rastre de llum..
Cecs parcials: Aquestes persones poden percebre una mica de llum i contorns i uns certs matisos de color. Però no arriben a distingir formes ni figures.
Persones de baixa visió: Aquests discapacitats poden arribar a veure alguna cosa de molt a prop, a uns pocs centímetres.

# data[].attributes.body
Notícia:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mascaretes transparents perquè les persones sordes puguin llegir els llavis

Les persones amb discapacitat auditiva tenen problemes per comunicar-se i entendre les persones que porten mascareta

Les mascaretes s'han convertit, amb la pandèmia del coronavirus, en un producte de primera necessitat que s'adapta a les necessitats. I els dissenys són diversos: des de les casolanes, les que fan marques de roba amb estampats i dissenys originals i fins a les que s'han elaborat per facilitar la comunicació amb les persones sordes.

A Catalunya, 32.000 persones tenen discapacitat auditiva i anar al metge o a comprar, per exemple, els resulta pràcticament impossible aquests dies perquè no poden llegir els llavis de les persones que van amb les mascaretes convencionals.

Per posar-hi remei, l'Associació de dones +Tu, del Baix Penedès, ha fabricat de manera voluntària unes 8.000 mascaretes, de les quals un centenar faran aquest servei doble: protegir del coronavirus i permetre la comunicació amb persones que no hi senten bé.

Tenen el frontal de plàstic transparent i roba només a les vores i a les tires per subjectar la mascareta. Una simple obertura al mig permet llegir els llavis de qui parla.

Ja les han ofert a la Federació de Persones Sordes de Catalunya, Fesoca. Albert R. Casellas n'és el president.

"Les mascaretes no són una solució al 100%, però és veritat que són un gest, un complement de reforç per a la nostra comunitat de cara a millorar la nostra comunicació."

Voluntàries de Fils amb Cor, que cusen aquestes mascaretes, també les han fet arribar a metges i personal sanitari. La Lídia Rodríguez, membre d'aquesta entitat, n'explica els avantatges.

"Vam pensar que si una persona malalta que fos sorda va a un centre sanitari i no pot llegir els llavis perquè tothom té mascareta, i no tothom sap el llenguatge de signes, aleshores vam pensar que estaria bé fer un tipus de mascareta que deixés de manera transparent la visibilitat dels llavis."

Les mascaretes transparents també són molt útils per als intèrprets de la llengua de signes. A la Xina les han fet servir en les rodes de premsa.

"Només espero que quan passi el coronavirus es faci un procés de reflexió sobre com hem passat nosaltres aquesta crisi."

Diu l'Albert R. Casellas.

A les xarxes hi ha una pila de tutorials per fabricar-ne.

Alguns dissenys estan pensats no només per facilitar la comunicació, sinó per recuperar els somriures que ara queden amagats darrere de les mascaretes.

# data[].attributes.attachment_link.title
Mascaretes transparents perquè les persones sordes puguin llegir els llavis

# data[].attributes.attachment_link.description
Mascaretes transparents perquè les persones sordes puguin llegir els llavis Les persones amb discapacitat auditiva tenen problemes per comunicar-se i entendre les persones que porten mascareta Les mascaretes s'han convertit, amb la pandèmia del coronavirus, en un producte de primera necessitat que s'adapta a les necessitats.

# data[].attributes.body
Causes:
Algunes de les causes que poden produir sordoceguera congènita són: els naixements prematurs, la rubèola, la sífilis, toxoplasmosis i les síndromes de Charge, Cogan i Hurler.

La rubèola, encara que encara s'atenen moltes persones afectades, ha deixat de ser una causa important de sordoceguera gràcies a la vacunació.

Entre les causes que poden produir sordoceguera adquirida, es troben: anòxia, tumors, ictus, síndrome de Usher, síndrome de Wólfram i neurofibromatosi.

# data[].attributes.body
Definició:
La sordesa és la manca o afebliment de la capacitat auditiva, independentment del grau de pèrdua; també és coneguda per hipoacúsia; la sordesa completa que afecta una orella o ambdues s'anomena cofosi. És la condició de la persona privada del sentit de l'oïda; una disminució total o parcial en la capacitat de detectar o comprendre els sons. Aquesta afectació pot ser parcial o total, transitòria o permanent, guarible amb tractament mèdic o no. Les persones amb problemes de sordesa presenten dificultats especials per a percebre i comprendre la informació i per a desenvolupar unes habilitats socials de tipus comunicatiu.

# data[].attributes.body
És curiós però  el retard del llenguatge sovint es descobreix que el diagnòstic principal és un altre. Fan referència a trastorns de la regulació i el comportament, trastorns de relació i comunicació, afectiu-emocionals i també els factors de risc en relació a la família i l’entorn. Òbviament que pot passar que només hi hagi un retard per tema maduratiu, però l'estadística ens diu que l'origen acostuma a tenir altres característiques de tipus emocional.

# data[].attributes.body
Cabria esperar que un nen al voltant dels dos anys d’edat pogués unir paraules a mode de petita frase, encara que fos d’una manera imprecisa, en cas contrari podem dir que existeix retard a la parla. Llavors cal estudiar si és un cas simple de retard i maduresa de l'infant, o bé si es tracta d'una patologia més complexa. És per això que una detecció a temps és molt important pel bon desenvolupament de l’infant.
Des del CDIAP en poden tractar a l'infant.

# data[].attributes.headline
Els principal diagnòstic que es fa a un infant amb una malformació orgànica, és que es presentin  problemes per a articular fonemes a causa d'aquesta malformació. S'acostuma a mirar si hi ha algun retard cognitiu, per si existeix relació. També podem trobar en aquests nens cert rebuig a l'hora de parlar, per la falta de fluïdesa verbal.

# data[].attributes.subject
Els principal diagnòstic que es fa a un infant amb una malformació orgànica, és que es presentin  problemes per a articular fonemes a causa d'aquesta malformació. S'acostuma a mirar si hi ha algun retard cognitiu, per si existeix relació. També podem trobar en aquests nens cert rebuig a l'hora de parlar, per la falta de fluïdesa verbal.

# data[].attributes.body
L'alteració d'aquest retard es produeix a nivell perceptiu i organitzatiu. En general són capaços de pronunciar sons i grups de sons, però tenen dificultats en el moment d'ordenar-los i diferenciar-los dins de les paraules. En canvi la comprensió i l'activitat no lingüística son pràcticament normals per a la seva edat.

# data[].attributes.body
Definició:
És un trastorn que es caracteritza per un desenvolupament lent en tots els nivells del llenguatge i, per tant, afecta tant l'expressió com a la compressió. El llenguatge manifesta un aspecte pueril i una distorsió particular, on romanen patrons lingüístics que caracteritzessin el parla d'un nen de menys edat.

# data[].attributes.body
Definició:
La disglòssia consisteix en una dificultat de la producció de la parla deguda a alteracions anatòmiques o fisiològiques dels òrgans articulatoris i la causa és d'origen perifèric.

# data[].attributes.body
La persona que pateix aquesta alteració neuropsicològica, presenta molts problemes de comprensió i llenguatge. A diferència d'altres afasies, la persona és capaç de mantenir un discurs fluït, amb oracions gramaticalment correctes, però amb poc sentit. En la majora dels casos no són conscients de la seva incoherència.

# data[].attributes.body
- Millorar les habilitats del llenguatge oral i escrit
- Facilitar la comunicació diària
- Millorar la qualitat de vida de la persona

Així doncs, la rehabilitació es basa sobretot en dos intervencions:

- Estimulació bàsica neuropsicològica (memòria, atenció, funcions executives, raonament, càlcul, etc...)
- Entrenament de construcció d'oracions

# data[].attributes.body
Les causes principals són:
- Demència
- Traumatismes cranioencefàlics
- Parkinson
- Epilèpsia
- Falta d'oxigen al néixer
- Meningitis
- Encefalitis
- Factors hereditaris
- Alteració dels òrgans implicats en el llenguatge

# data[].attributes.body
Es el mal uso de los órganos al articular un fonema, es decir que el cuerpo esta bien pero no sabes como usarlo, es un problema de pronunciación.

# data[].attributes.body
Son alteraciones en la fluidez del hablar y se manifiestan por interrupciones mas o menos bruscas del ritmo al expresarse verbalmente.

# data[].attributes.body
Son alteraciones del lenguaje originadas por una alteración o malformación orgánica de los órganos fono articulatorios que impiden una correcta articulación.
Ejemplo:  - Fisura palatina
- Labio leporino
- Frenillo lingual, etc.

# data[].attributes.body
La intubació endotraqueal és un procediment mèdic mitjançant el qual els pacients ingressats a l'UCI amb necessitat de ventilació mecànica poden mantenir una correcta funció respiratòria.
És una tècnica agressiva que en la majoria dels casos d'emergència consisteix en introduir una sonda per la boca, encara que també es pot introduir pel nas.
Segons la tesi de la Dra. D. Bosque de la UAB un 44,8 % de pacients intubats van presentar disfonia (31% lleu i 13,8% moderada-severa)

# data[].attributes.headline
Exemple de cas típic de disfonia psicògena:

# data[].attributes.subject
Exemple de cas típic de disfonia psicògena:

# data[].attributes.body
https://es-es.facebook.com/fonoar/videos/860766787588266/

# data[].attributes.body
Classificació:
- Simples: Hipercinètiques o hipocinètiques
- Complexes: pòlips, nòduls, edema.
- Formes particulars: mutació de la veu, disfonia psicògena.

# data[].attributes.body
Inicialment el tractament de la disfonia orgànica quan hi ha nòduls o l'edema de cordes vocals consisteix a fer rehabilitació foniátrica i, en cas de persistir, es  completa aquesta amb l'extirpació microquirúrgica.

En canvi en el cas del pòlip de corda vocal, el tractament fonamental és el quirúrgic i posteriorment la rehabilitació foniátrica.

# data[].attributes.body
Pronòstic i prevenció
La rinolàlia funcional, generalment té un pronòstic favorable i s'elimina per mitjà d'exercicis fonètics i sessions de teràpia de la parla (logopeda). L'eficiència se sol determinar en gran part pels resultats del tractament quirúrgic, l'inici i la plenitud del treball amb la teràpia de la parla.

Amb la profilaxi es preveu l'aparició i l'eliminació oportuna de defectes anatòmics i trastorns funcionals de l'aparell vocal.

# data[].attributes.body
Se sol caracteritzar generalment pel balbuceig, problemes de pronunciació o pel ritme lent al parlar, causant dificultats per entendre el que diuen, donat que no poden articular bé els fonemes. Per això és una alteració de la pronunciació i no del llenguatge, això significa que el problema no té lloc a nivell cognitiu, sinó a fases posteriors de la producció del so. El terme ve del grec, que es pot traduir literalment a 'malfunció articulatòria'.

# data[].attributes.headline
SilviaG Tractament i estratègies terapèutiques

# data[].attributes.subject
SilviaG Tractament i estratègies terapèutiques

# data[].attributes.body
Qualsevol mena de dispràxia no té tractament curatiu, però si és possible emprar diferents estratègies de cara a millorar l'adaptació dels efectes al medi i a realitzar les diferents accions.
El tractament de la dispràxia és multidisciplinari, es té en compte tant la part clínica com la psicoeducativa. Per això, se sol emprar estratègies com la teràpia ocupacional de cara a contribuir i estimular les seves capacitats. També la logopèdia sol ser imprescindible per a poder desenvolupar la coordinació necessària per poder emetre paraules correctament, i per això en l'àmbit educatiu sol ser millor establir plans individualitzats per tenir en compte les dificultats de cada menor. Per altra banda, també se sol donar ús a la teràpia expressiva o tècniques que fomenten l'autoestima delx nenxs, perquè pot estar disminuïda a conseqüència de la seva percepció de les dificultats. A més l'entrenament en habilitats socials també facilita una correcta vinculació amb el medi. Tant per ells com per l'entorn, donat que pot ser de gran ajuda.

# data[].attributes.body
Factors
En el retard en el llenguatge, hi poden incidir diversos factors: estimulació insuficient del llenguatge, certa afectació cognitiva, bilingüisme mal acceptat o rebutjat i, també, la privació afectiva

# data[].attributes.body
Definició
El retard de la parla
Es caracteritza perquè el nen o la nena presenta un retard en la producció dels fonemes esperables per la seva edat. Els infants que tenen aquest trastorn comencen a parlar més tard i l’evolució del seu aprenentatge és més lenta.

# data[].attributes.body
Causes
Les causes que poden originar la disglòssia són: malformacions congènites craniofacials, els trastorns del creixement, les paràlisis perifèriques i/o les anomalies adquirides a conseqüència de les lesions en l’estructura orofacial (intervencions quirúrgiques o accidents)

# data[].attributes.body
Son alteraciones del lenguaje originadas por una alteración o malformación orgánica de los órganos fono articulatorios que impiden una correcta articulación.
Ejemplo:  - Fisura palatina
- Labio leporino
- Frenillo lingual, etc.

# data[].attributes.body
Son alteraciones en la fluidez del hablar y se manifiestan por interrupciones mas o menos bruscas del ritmo al expresarse verbalmente.

# data[].attributes.body
Es el mal uso de los órganos al articular un fonema, es decir que el cuerpo esta bien pero no sabes como usarlo, es un problema de pronunciación.

# data[].attributes.body
Sistema dactilològic per a persones sordcegues:

# data[].attributes.body
Definició:

La sordceguesa és una discapacitat severa que afecta els sentits de la vista i de l'oïda i que pot ser congènita o adquirida. Aquesta doble afectació té un impacte greu en el desenvolupament autònom de la persona i dificulta la seva participació en la societat.

# data[].attributes.body
Causes congènites

Les causes congènites poden determinar la pèrdua d'audició en el moment del naixement o poc després. La pèrdua d'audició pot obeir a factors hereditaris i no hereditaris, o a complicacions durant l'embaràs i el part, entre elles:

rubèola materna, sífilis o altres infeccions durant l'embaràs;
sota pes en néixer;
asfíxia del part (falta d'oxigen en el moment del part);
ús inadequat d'uns certs medicaments com a aminoglucòsids, medicaments citotòxics, antipalúdics i diürètics;
icterícia greu durant el període neonatal, que pot lesionar el nervi auditiu del nounat.

Causes adquirides

Les causes adquirides poden provocar la pèrdua d'audició a qualsevol edat.

- Algunes malalties infeccioses, com la meningitis, el xarampió i la parotiditis; la infecció crònica de l'oïda; la presència de líquid en l'oïda (otitis mitjana);

- L'ús d'alguns medicaments, com els empleats per a tractar les infeccions neonatals, el paludisme, la tuberculosi farmacorresistente i diferents tipus de càncer;

- Els traumatismes cranioencefàlics o de les oïdes.
- L'exposició al soroll excessiu, per exemple en entorns laborals en els quals es treballa amb maquinària sorollosa o es produeixen explosions;

- L'exposició a sons molt elevats durant activitats recreatives, com l'ús d'aparells d'àudio personals a un volum elevat durant períodes prolongats de temps, o en bars, discoteques, concerts i esdeveniments esportius;
l'envelliment, en concret la degeneració de les cèl·lules sensorials;
- L'obstrucció del conducte auditiu produïda per cerumen o cossos estranys.

- En els nens, l'otitis mitja crònica és una causa comuna de pèrdua d'audició.

# data[].attributes.body
Definició:
La discapacitat visual és la consideració a partir de la disminució total o parcial de la vista. Es mesura a través de diversos paràmetres, com la capacitat lectora de prop i des de lluny, el camp visual o l'agudesa visual.

En aquest sentit, quan es parla en general de ceguesa o deficiència visual s'està fent referència a condicions caracteritzades per una limitació total o molt seriosa de la funció visual en un o diversos d'aquests paràmetres mesurats. És a dir, es tracta de persones que, o bé no veuen absolutament res, o bé, en el millor dels casos, fins i tot portant ulleres o utilitzant altres ajudes òptiques, veuen molt menys del normal i realitzant un gran esforç d'enfocament.

Aquesta pèrdua greu de funcionalitat de la visió es manifestarà, d'una banda, en limitacions molt severes de la persona per a dur a terme de manera autònoma els seus desplaçaments, les activitats de vida diària, o l'accés a la informació. Per un altre, en restriccions per a l'accés i la participació de la persona en els seus diferents entorns vitals: educació, treball, oci, etc., i que adopten la forma, no sols de barreres físiques i arquitectòniques, sinó també socials i actitudinals.

# data[].attributes.body
És l'alteració de l'articulació produïda per un mal funcionament dels òrgans articulatoris. El nen/a amb dislàlia funcional no usa correctament aquests òrgans a l'hora d'articular un fonema malgrat no existir cap causa de tipus orgànic. És la més freqüent.

# data[].attributes.body
i la producció del llenguatge. Es manifesta en forma de problemes per a trobar paraules i construir frases, o d'una dificultat per a comprendre el llenguatge. Alguns pacients amb disfàsia també refereixen que els costa recordar paraules o es queden en blanc.
star_border
CALIFICAR
Diferents tipus de disfasies:
Avatar de Paula Pla Comas
Paula Pla Comas
25m
Diferents tipus de disfasies:
Disfrasia expressiva o del desenvolupament: 
star_border
CALIFICAR
Grup F. Afasia de Broca

add
Avatar de Yexi Dayana Velarde Tarira
Yexi Dayana Velarde Tarira
26m
Característiques i els seus símptomes 
- Afecta el desenvolupament o pèrdua de les habilitats comunicatives mitjançant el llenguatge i a la seva comprensió. 
- Sorgeix a conseqüència d'una lesió en l'arèa de broca situada en el lòbul frontal esquerra on es controla el llenguatge expressiu. 

Destacant els següents símptomes:

-Absència de fluïdesa en la creació i emissió del llenguatge espontani.
-Existència d'alteracions manifestes en el llenguatge escrit.
-La compressió auditiva i lectora es mantenen.
-Existeix un dèficit en la repetició de paraules.
-Presència d'anomia. Aquest símptoma implica la dificultat per a recordar els noms dels objectes.
-Dificultat per a recordar paraules concretes.
-Possible presència d'alteracions motores associades, com són: la disàrtria, l'apràxia i la hemiparexia.
star_border
CALIFICAR
Grup F. Afasia de Wernike

add

# data[].attributes.body
La disfèmia o quequeig és una alteració en la fluidesa de la parla que consisteix en l'interrupció del ritme de l'expressió verbal.

# data[].attributes.body
- Amb la lectura
- En parlaar al mateix temps que una altra persona: ECLIPSAMENT
- Amb l'alchol
- En situacions d'euforia o empipament
- Quan la persona esta sola i parla en veu alta
- En enunciar sèries de paraules que es coneixen
- Quan es marca un ritme en parlar

# data[].attributes.body
La disfàsia és una alteració de la parla que pot aparèixer quan es danyen les estructures cerebrals que intervenen en el reconeixement i la producció del llenguatge. Es manifesta en forma de problemes per a trobar paraules i construir frases, o d'una dificultat per a comprendre el llenguatge. Alguns pacients amb disfàsia també refereixen que els costa recordar paraules o es queden en blanc.

# data[].attributes.headline
Altres noms donats a la disfonia traumàtica 

# data[].attributes.subject
Altres noms donats a la disfonia traumàtica 

# data[].attributes.body
Disfonia audiògena

CIE-9: 784.42

CIE-10: R49.0

# data[].attributes.body
Disfonia audiògenas

CIE-9: 784.42

CIE-10: R49.0

# data[].attributes.body
Les causes més comuns:

Genètiques: en bessons monocigótics si un dels germans pateix disfèmia, l'altre té un 77% de probabilitats de desenvolupar-la. Entre els dicigótics la probabilitat és del 32%. De pares a fills, les probabilitats se situen entre el 30% i el 40%.

Sexe: és més freqüent en homes (75%) que en dones (25%).

Psicolingüístics: problemes d'articulació derivats d'un dèficit en el pensament linguoespecular (associació de significat i paraula escrita) enfront d'un ràpid processament sensoactorial (associació de significat i imatge).

Traumàtiques: la disfèmia també pot estar provocada per estats de tensió perllongats.

# data[].attributes.headline
Exercicis per repassar les pràxies necessàries per treballar els fonemes

# data[].attributes.subject
Exercicis per repassar les pràxies necessàries per treballar els fonemes

# data[].attributes.attachment_link.title
Dislalias Ejercicios para repasar las praxias bucofonatorias

# data[].attributes.body
La rinolàlia és un transtorn que afecta a la pronunciació dels sons verbals, causant així una alteració en el timbre de la veu. La parla és nasal. Pot ser d'orígen orgànic o funcional.

# data[].attributes.body
- Afecta el desenvolupament o pèrdua de les habilitats comunicatives mitjançant el llenguatge i a la seva comprensió.
- Sorgeix a conseqüència d'una lesió en l'arèa de broca situada en el lòbul frontal esquerra on es controla el llenguatge expressiu.

Destacant els següents símptomes:

-Absència de fluïdesa en la creació i emissió del llenguatge espontani.
-Existència d'alteracions manifestes en el llenguatge escrit.
-La compressió auditiva i lectora es mantenen.
-Existeix un dèficit en la repetició de paraules.
-Presència d'anomia. Aquest símptoma implica la dificultat per a recordar els noms dels objectes.
-Dificultat per a recordar paraules concretes.
-Possible presència d'alteracions motores associades, com són: la disàrtria, l'apràxia i la hemiparexia.

# data[].attributes.body
La dispraxia verbal és un trastorn específic de el desenvolupament deL llenguatge que es caracteritza per un dèficit en diversos nivells del processament de la parla: no es pot controlar l'articulació dels sons.

S'associa als retards en el desenvolupament de l'llenguatge, deficiència en procés de missatges auditius i dificultats cognitives.

# data[].attributes.body
Trastorn del llenguatge que consisteix en una dificultat en l'articulació de la parla a causa d'una alteració del control muscular dels mecanismes de la parla. És  produïda per transtorns en el SNC.

# data[].attributes.body
Trastorn en l'emissió del llenguatge originat per una alteració o malformació dels òrgans bucofunadors que impedeixen una correcta articulació d'un fonema o   combinació de fonemes.
Les causes orgàniques poden ser: fissura palatina, llavi leporí, fre lingual, etc.

# data[].attributes.body
El tractament d'aquesta disfonia està dins de la teràpia logopèdica global que requereixen aquest tipus de pacients i el principal objectiu dels quals no és el tractament de la disfonia en si, sinó de l'emissió de sons intel·ligibles de la parla.

El pronòstic depèn de manera important de la capacitat auditiva del pacient i els audiòfons utilitzats.

# data[].attributes.body
La intervenció logopèdica en aquests casos està acompanyada del tractament mèdic-quirúrgic i en alguns casos no és necessària o està contraindicada.

# data[].attributes.body
La disfonia traumàtica és una disfonia provocada per un traumatisme extern (accident de trànsit, agressió amb un objecte punxant, ferides penetrants en la laringe, ...) o intern (intubació intracranial, tubs nasogàstrics permanents).

Dins d'elles també podem incloure les disfonies traumàtiques produïdes per cremades.

# data[].attributes.body
L'alteració de la veu es produeix com a conseqüència d'un dèficit auditiu.

# data[].attributes.body
L'alteració de la veu està produïda per un trastorn psicològic (neurosi,<<trac>> o angoixa vocal davant d'una situació estressant, etc.).

La disfonia psicògena és una alteració de la veu molt poc freqüent en la qual no existeix lesió anatòmica o neurològica. En general, el pacient té una història personal caracteritzada per situacions que l'han afectat o l'afecten emocionalment.

# data[].attributes.body
Sordesa prelocutiva: Persones amb sordesa prèvia a l’adquisició del llenguatge.

Sordesa postlocutiva: Persones amb sordesa que es presenta després de l’adquisició del llenguatge amb pèrdua total d’audició.

# data[].attributes.body
Sordceguesa congènita. És quan apareix en el naixement o abans de l'adquisició de l'llenguatge.
Sordceguesa adquirida.És quan apareix després del naixament, independentment de l'edat. Es pot desenvolupar des de la infància fins a la tercera edat.

# data[].attributes.body
Són factors afavoridors l'obligació de parlar o cantar, les característiques psicològiques personals, el consum de tabac i alcohol, afeccions cròniques otorrinolaringològiques, un mal control audiofonatori, una tècnica vocal defectuosa, l'exposició a sorolls excessius, pols, vapors irritants, etc.

# data[].attributes.body
- Nòduls
- Pòlipos
- Inflamacions (agudes, cròniques i específiques)
- Tumors
- Paràlisis de la laringe
- Edema de Reinke

# data[].attributes.body
Les disfonies poden ser de diversos tipus. Segons la causa que les ocasiona, podem trobar:

- Disfonies orgàniques: Són causades per una lesió anatòmica en els òrgans de la fonació: Alteració de les cordes vocals, inflamació, infecció, malalties respiratòries, malformacions, etc.

Aquestes acostumen a ser permanents.

# data[].attributes.body
En aquests casos l'alteració de la veu es produeix sense lesió anatòmica en el organs fonadors. Solen ser les més freqünts, però són més temporals i acostumen a estar causades per un mal ús o abús vocal.