# data[].attributes.body
Med novemberforfatningen i 1863 lavede den danske regering en fælles forfatning for kongeriget Danmark og hertugdømmet Slesvig. Slesvig ikke ønskede at indgå i kongeriget. I Sydslesvig ønskede man tværtimod at Slesvig og Holsten blev optaget i Det tyske Forbund.

# data[].attributes.body
1840'erne var en periode præget af spændinger i helstaten, der bestod af Danmark og hertugdømmerne Slesvig og Holsten. Holsten var en del af Det Tyske Forbund, der var en sammenslutning af tyske stater.
Slesvig var splittet i en dansksindet og tysksindet del, mens Holsten mest var tysk. Tilsammen havde hertugdømmerne et tysk flertal. Det tyske flertal ønskede at indgå i Det Tyske Forbund som en selvstændig stat.

# data[].attributes.body
Da de første soldater ankommer til Danevirkestillingen var barakkerne til soldaterne ikke bygget, og mange af forhindringerne foran stillingen. Soldaterne kæmper med den frosne jord i Januar. Stillingen bliver ikke færdig til krigsudbruddet. Efter de første kampe foran Dannevirkestillingen står det klart, at stillingen ikke kan holdes. Den danske general Christian Julius de Meza indkalder til krigsråd. De beslutter at opgive Dannevirkestillingen. Tilbagetrækningen sker samme dag og om aftenen forlader de sidste danske tropper Dannevirke.

# data[].attributes.body
Kampene ved Dybbøl foregik under den 2. Slesvigske Krig. Den preussisk - østrigske hær bombarderede stillingen indtil kl. 10 den 18. april, hvorefter de angreb skanserne med stormtropper. Selve hovedtræfningen varede kun få timer og endte med et dansk nederlag og tilbagetrækning til Als.

# data[].attributes.body
Den 18. april kl 04.00 begyndte det endelige bombardementet. På nogle få timer faldt næsten 8000 granater over de danske skanser, skyttegrave. Bombardementet fortsatte i 6 timer, skanserne blev smadret.
Til at forsvare Dybbøl stillingen var der 5000 danske soldater i skanserne, skyttegravene og området bag skanserne. Yderligere var der 6000 i reserve i Sønderborg og på Als. 11.000 kamptrætte og udmattede  danskere imod 37.000 friske Preusser

# data[].attributes.body
Nederlaget ved Dybbøl den 18. april 1864 var en katastrofe for hæren, men de danske tropper var ikke slået. I farvandet ved Helgoland besejrede den stærke danske orlogsflåde de preussiske krigsskibe. Men det var ikke nok. I juni måned indså regeringen, at et nederlag var uundgåeligt. Forhandlinger kom i gang, men de danske forhandlere stod stejlt. Først efter den preussiske hærs erobring af Als i juni indså den danske regering, at krigen var tabt. Fredsslutningen i Wien blev Danmark tvunget til at give Slesvig, Holsten og Lauenborg. De tre landsdele blev nu en del af Det Tyske Forbund. Nu levede der et dansk mindretal syd for grænsen.

# data[].attributes.body
Den danske regering ville helst kun gennemføre en folkeafstemning i den nordlige del, hvor de var næsten sikre på, at der var dansk flertal. De ville undgå, at der inden for Danmarks grænser kom et stort tysk mindretal. Derfor trak man en streg på landkortet. Området nord for, som man kaldte zone 1, kom til at stemme den 10. februar. Resultatet var som ventet. Ca. 75 % stemte dansk.
Flensborg og et mindre landområde syd for den nuværende grænse, zone 2  fik dog lov til at stemme 14. marts. Her stemte til gengæld 80 % tysk. Længere sydpå stemte man slet ikke, fordi Danmark ikke ønskede det. Zone 1 kom til Danmark, mens zone 2 kom til Tyskland. Man trak grænsen efter folkets vilje. På begge sider var der dog folk, der havde ønsket en anden grænse.