# data[].attributes.body
Quan va sorgir el Protestantisme? Qui en va ser el pare?
El protestanisme es coneix com a reforma protestant al moviment religiós dins del cristianisme, iniciat en el segle XVI per un monjo alemany Martín Luter.
Per què va sorgir el Protestantisme?
El protestantisme s'utilitza per la referencia als grups que se separen de l'esglesia catòlica, i va per la producció d'un gran sisme en l'esglesia catòlica, el que va donar origen a nombroses esglésies que avui anomenem "protestantismes".
Què és una heretgia?
Una heretgia és una opinió o un conjunt d'idees que s'oposen a les creences considerades irrevocables en un context social. Generalment l'ideal hegemònic respon a un arquetip (model original que serveix com a pauta per a imitar-ho, reproduir-ho o copiar-ho) religiós i es basa en la imposició d'una doctrina o dogma de fe, que ha de ser respectat rigorosament per tots els individus que formin part de la societat.
OPINIÓ PERSONAL:
Jo no estic d'acord amb el fet de que expliquessin a la gent amb la religió, que quan mories, si havies comès algun pecat major aniries al purgatori. Aquesta explicació era una ideologia com els deu manaments. Ho van crear per mantenir un ordre al món i mantenir una doctrina amb el objectiu de ser una bona persona i evitar pecats, però la explicació del purgatori era diferent a la dels manaments, els manaments van ser creats per Déu, i la ideologia del purgatori per la doctrina catòlica.
Després de la creació del purgatori, es va iniciar la venta de indulgències, on els diners que es recavaven anaven al papa. Aquest els utilitzava per la construcció de la basílica de Sant Pedro. Així podríem arribar a la conclusió de que van fer certa aquesta creencia per guanyar diners, ja que fa uns anys el papa Benedicto XVI va explicar com era en realitat.
Si el que he explicat fos veritat, hauria estat malament el que van fer, però a molta gent li va servir de doctrina a no cometre pecats.

# data[].attributes.headline
Quan va succeir i per que? (renaixement)

# data[].attributes.subject
Quan va succeir i per que? (renaixement)

# data[].attributes.body
El renaixement dona inici a l'Edat Moderna i en què es reflecteixen els ideals del moviment humanista que va desenvolupar-se a Europa el segle XVI.

En el terreny artístic, el Renaixement és, en primer lloc, un moviment italià que acompanyava l’humanisme racional del segle XV. Així, el canvi de mentalitat cultural també es va reflectir en l’art. Si a l’edat mitjana l’art tenia una funció essencialment religiosa, la influència de l’humanisme va promoure la recuperació de les regles de l’art clàssic.

D’aquesta manera va desenvolupar-se un nou corrent artístic, l’estil renaixentista, on l’individu i la natura van començar a ser tractats com un tot harmònic del qual es pretenia destacar la seva bellesa. Igual que va passar en els corrents de pensament humanistes, l’ésser humà va passar a convertir-se en el centre de l’univers i els artistes van passar a preocupar-se per plasmar a les seves obres un ideal de bellesa.

# data[].attributes.headline
Que va ser i en que es basava? (renaixement)

# data[].attributes.subject
Que va ser i en que es basava? (renaixement)

# data[].attributes.body
El renaixement era un moviment cultural que va afectar profundament la vida intel·lectual europea en el període modern primerenc. Començant a Itàlia, i estenent-se a la resta d'Europa per al segle XVI, la seva influència es va sentir en la literatura, la filosofia, l'art, la música, la política, la ciència, la religió i altres aspectes de la recerca intel·lectual.

El renaixement es basa en la nova manera de pensar, l'humanisme. Es centra en l'home. L'idea de la bellesa, sorgeix de l'exploració de la natura.

# data[].attributes.body
L'humanisme va començar quan la societat europea estava en pitjors condicions. Va ser un moviment en l'Edat Moderna que va iniciar a Itàlia en el segle XIV i es va anar expandint a tota Europa per a causar així un important impacte al llarg de la història. Itàlia, també conegut com el bressol del Renaixement, ha estat l'origen de molts moviments transcendentals al llarg de la història, per la qual cosa es pot dir que és un dels països més importants, no sols d'Europa, sinó del món sencer.

# data[].attributes.headline
Que va ser i en que es basava (humanisme)

# data[].attributes.subject
Que va ser i en que es basava (humanisme)

# data[].attributes.body
L'humanisme es un moviment intel·lectual desenvolupat a Europa durant els segles XIV i XV que, trencant les tradicions escolàstiques medievals i exaltant íntegrament les qualitats pròpies de la naturalesa humana, pretenia descobrir a l'home i donar un sentit racional a la vida prenent com a mestres als clàssics grecs i llatins, les obres dels quals va redescobrir i va estudiar.

L'humanisme estava principalment basat en els escrits clàssics, obres literàries de la cultura grecoromana. Va ser molt important aquest moviment per a la societat, ja que aquesta havia tocat fons. I també es basava en que la gent era bona per natura i es centra en la auto realització de la persona.

# data[].attributes.headline
La Guerra de Successió i els Decrets de Nova Planta:

# data[].attributes.subject
La Guerra de Successió i els Decrets de Nova Planta:

# data[].attributes.body
GUERRA DE SUCCESSIÓ:
La guerra de successió espanyola va succeir entre els anys 1701-1713.

La fonamental causa d'aquest fet va ser la mort sense descendència de Carles II d'Espanya, últim representant de la Casa d'Habsburg. Després de la mort d'aquest, el tron d'Espanya corresponia a Felip V de Borbó, però la por de moltes potències europees a una unió dinàstica entre França i Espanya va generar que fessin costat a l'arxiduc Carles d'Àustria en les seves pretensions al tron espanyol. A l'interior del país, la guerra de Successió va evolucionar fins a convertir-se en una guerra civil entre borbònics que decidiria per sempre les destinacions de tota Europa. Aquest conflicte va marcar el final per a Espanya com a potència hegemònica a Europa, convertint-se a partir de llavors en una potència de segona fila. El conflicte successori es va convertir a més en una veritable Guerra civil entre la corona de Castella i la Corona d'Aragó, que es va saldar amb la perduda dels històrics furs aragonesos i catalans. Per a la monarquia Hispànica, les principals conseqüències de la guerra van ser la pèrdua de les seves possessions europees i la desaparició de la corona d'Aragó, la qual cosa va posar fi al model federal de monarquia dels Habsburg espanyols.

Felip de Borbó era secundat per França i part d'Espanya fidel a ell. L'Arxiduc Carles, en canvi, era secundat pel Regne Unit, l'Imperi Austríac, Holanda, Portugal, part d'Espanya i altres Estats menors.

El principi de la fi de la disputa va arribar l'11 d'abril de 1713, gràcies a la signatura del primer Tractat d'Utrecht entre la Monarquia de Gran Bretanya, els estats aliats i la Monarquia de França.
Després d'aquest acord es va produir un segon tractat el 10 de juliol entre la Monarquia britànica i l'espanyola.
En tots dos es constatava la partició dels estats que havia tingut sota el seu poder la monarquia hispànica, de manera que el Regne d'Espanya va haver de cedir els Països Baixos, el Regne de Nàpols, Sardenya i el ducat de Milà, Menorca, Gibraltar, etc.
No obstant això, resulta complicat parlar d'un únic vencedor; encara que es pot dir que el Regne de Gran Bretanya va ser el més beneficiat per adquirir diversos territoris espanyols, com a colònies i ports marítims.
Però l'emperador austríac Carles VI també va aconseguir territoris, així com el ducat de Savoia, entre altres. Sense oblidar que el conflicte es va prolongar fins a setembre de 1714 a Catalunya, on el 'Principat' va perdre la seva autonomia política per a quedar sota un procés de ‘castellanització’.

DECRETS DE NOVA PLANTA:
Els decrets de Nova Planta van ser un conjunt de mesures legislatives emanades per la Monarquia Borbònica, després de sortir victoriosa de la Guerra de Successió, que van perseguir la uniformitat administrativa de l'imperi.
Amb la finalitat d'imposar la voluntat del rei.

# data[].attributes.headline
La Guerra dels Segadors i Tractat dels Pirineus:

# data[].attributes.subject
La Guerra dels Segadors i Tractat dels Pirineus:

# data[].attributes.body
LA GUERRA DELS SEGADORS:
La guerra dels segadors va ser una revolta dels catalans contra les tropes de Felip V i França que va afectar bona part del Principat de Catalunya entre els anys 1640 i 1652.

Aquesta revolta va tenir un doble component: social i polític. Així, en primer lloc, va ser una revolta pagesa contra els senyors i les autoritats com a protesta per la situació de pobresa en la qual es trobaven. A més, en segon lloc, va ser una revolta de les classes benestants catalanes contra els intents del Comte-duc d’Olivares d’uniformar la monarquia segons les lleis i les constitucions castellanes.
(I també, aquesta revolta va formar-se per protegir-se els catalans de la conquesta dels Espanyols)

En la fi d'aquesta guerra va sortir guanyador el bàndol espanyol i Francés. Després d'haver guanyat, es van dividir Catalunya quedant-se França amb els Pirineus (Catalunya Nord).

TRACTAT DELS PIRINEUS:
El 7 de novembre de 1659 les monarquies hispànica i francesa signaven un acord de pau (el Tractat dels Pirineus) que mutilava Catalunya: els territoris de l'antic comtat del Rosselló i bona part del de la Cerdanya ja no eren part d'ella.

Es tractava d'un text de 89 articles. I en el número 39, per primera vegada, s'abordava el tema de la frontera catalana. Segons aquest primer document, el Rosselló es quedava en mans de França i Lluís XIV tornava a Catalunya des de Roses fins al castell de la Trinitat i Cadaqués, la Seu d'Urgell, el castell de la Bastida, Bagà, Ripoll i el comtat de Cerdanya. Temes com el futur del Conflent o les limitacions de cada territori es van postposar per a discussions posteriors.

# data[].attributes.body
La unió de Castella i Aragó va ser gracies al matrimoni de la reina Isabel de Castella amb Fernando II d'Aragó en 1469. Llavors van ser anomenats reis Catòlics. En 1479 Fernando II va ser coronat rei d'Aragó i es va culminar la unió dels dos regnes més poderosos de la península. Aquesta va suposar mantenir la seva independència, crear un nou estat, menys poder a la noblesa, els seus propis exèrcits, fan un cos d'ambaixadors, creant consells, expulsió dels jueus per aconseguir una unió religiosa...

Els Trastàmara, van ser reis autoritaris que van entronitzar la dinastia de la Corona d'Aragó a partir de 1412. I els Trastàmara d'ambos regnes van pretendre des del principi agrupar els regnes sota la mateixa família iniciant una política matrimonial.

# data[].attributes.body
Entre el 700 i el 1000, els àrabs van arribar i van conquerir gairebé tota la península, mentre que Catalunya estava separada pels àrabs i els francs. Els francs van ocupar gradualment el territori, de manera que els àrabs el van perdre de Catalunya. Van continuar desenvolupant-se entre el 1100 i el 1400, l'any 1100 va aparèixer Barcelona, Aragó començar a envair poc a poc la península, incloent-hi Catalunya. El 1500, Aragó va deixar d’existir, i llavors tota la península va ser anomenada Espanya.

# data[].attributes.body
El segle XVII es considera el Segle d’Or de la pintura espanyola, perquè en aquest període va assolir el màxim esplendor. Igual que va succeir en el camp de la literatura, en contrast amb els nombrosos problemes polítics, econòmics i socials que patia la Monarquia Hispànica dels Àustries, l’activitat creativa dels artistes del Barroc espanyol va tenir un desenvolupament i una brillantor enorme que va permetre l’escola pictòrica barroca espanyola ser una de les més importants d’Europa.

# data[].attributes.body
L'anomenat segle d'or espanyol és un període de gran vitalitat literària i artística a Espanya que se sol identificar amb el segle XVII, tot i que alguns autors inclourien des del 1492, data del descobriment d'Amèrica o de la Gramática castellana de Nebrija fins a la mort de Calderón l'any 1681. El primer que parlà d'un segle d'or espanyol va ser l'hispanista nord-americà George Ticknor en la seua Història de la literatura espanyola, al·ludint al famós mite d'Hesíode.

# data[].attributes.body
Abans de regnar Felip II, ho va fer el seu pare i de qui va ser hereu. Ell va governar durant l'any 1516  fins l'any 1556 en tots els regnes i territoris hispànics.

Després de la mort, l'1 de novembre de 1535, de Francesc II, últim Sforza, el Ducat de Milà va quedar sense sobirà. Els reis de França, emparentats amb la família Visconti, reclamaven el ducat. Aquesta va ser una de les causes de les successives guerres italianes. Francesc I va veure en la mort del duc de Milà una nova oportunitat per a fer-se amb el territori, originant una tercera guerra contra Carles I d'Espanya, que va acabar amb la Treva de Niça en 1538.

# data[].attributes.body
Fill i hereu de Carles I d'Espanya i Isabel de Portugal, germà de María d'Àustria i Joana d'Àustria, nét per via paterna de Joana I de Castella i Felip I de Castella i de Manuel I de Portugal i María d'Aragó per via materna.

A la fi de 1553 es va anunciar les noces de Felip amb la seva tia segona, la reina d'Anglaterra, María I. Però resultava que Felip era únicament príncep i duc. No podia haver-hi matrimoni entre la reina i algú de rang inferior. Carles I va solucionar l'inconvenient renunciant al Regne de Nàpols en favor del seu fill, perquè aquest fos rei. El 24 de juliol de 1554 Joan de Figueroa, enviat especial de Carles I i regent de Nàpols, va arribar a Anglaterra amb la investidura formal de Felip com a rei de Nàpols i duc de Milà.

# data[].attributes.body
Felip II, va neixer  el 21 de maig de 1527, i va morir el 13 de setembre de 1598.
Va ser rei d'Espanya​ des del 15 de gener de 1556 fins a la seva mort. Rei de Nàpols i Sicília des de 1554 i de Portugal i els Algarves des de 1580, realitzant la tan anhelada unió dinàstica que va durar seixanta anys. Va ser així mateix rei d'Anglaterra i Irlanda pel dret de la seva dona, pel seu matrimoni amb María I, entre 1554 i 1558.

# data[].attributes.body
La majoria van ser heretats per ela avis i pares.
Només Milán va ser adquirits per ell.

# data[].attributes.headline
Ferran I del Sacre Imperi Romanogermànic (germà de Carles I)

# data[].attributes.subject
Ferran I del Sacre Imperi Romanogermànic (germà de Carles I)

# data[].attributes.body
Va regnar desde el 1516 (quan ell tenia 16 anys) fins l'any 1556 (dos anys abans de la seva mort) en tots els regnes i territoris hispànics amb el nom de Carles I, reunint així per primera vegada en una mateixa persona les Corones de Castella i Aragó. Va ser emperador del Sacre Imperi Romanogermànic com Carles V de 1520 a 1558.

La seva mare Joana I de Castella va governar Castella des de l'any 1504 al 1555, i d'Aragó i Navarra  des de l'any 1516 fins al 1555. Després d'ella, va governar Carles I.

Carlos va deixar el govern imperial al seu germà Fernando (encara que els electors no van acceptar la seva renúncia formalment fins al 24 de febrer de 1558, el dia de la seva mort) i la d'Espanya i les Índies al seu fill Felip.

# data[].attributes.body
Va ser un arxiduc d'Àustria i sobirà dels territoris pertanyents a la dinastia del ducat de Borgonya des del 1482 al 1506. Per tant, era duc nominal de Borgonya, de Brabant, Limburg i Luxemburg. També va ser comte de Flandes, Habsburg, Tirol, Hainaut, Holanda, Zelanda i Artois, senyor d'Anvers i Malines.

Va ser rei de Castella entre el 26 de novembre de 1504 i el 25 de setembre de 1506 pel seu matrimoni amb Joana I de Castella, hereva dels Reis Catòlics. El seu regnat va ser breu a Castella, i només va regnar de forma efectiva des de l'abril de 1506 fins a la seva mort.

# data[].attributes.body
Coneguda també com a Joana la Boja, va ser princesa d'Astúries i de Girona. Reina de Castella, de Lleó, etc., senyora de Biscaia, duquessa de Montblanc i comtessa de Flandes. Tenia també els títols de comtessa de Barcelona, reina d'Aragó, de València, de Mallorca, de Sardenya i de Nàpols, tot i que el govern efectiu estava en mans del seu fill Carles d'Habsburg, que també feia servir, conjuntament, els mateixos títols.

Joana era filla del rei d'Aragó Ferran el Catòlic i la reina de Castella Isabel la Catòlica.

# data[].attributes.body
Fill de Joana I de Castella i Felip I el Bell, i nét per via paterna de Maximilià I d'Habsburg i Maria de Borgonya, dels qui va heretar el patrimoni borgonyó, els territoris austríacs i el dret al tron imperial, i per via materna dels Reis Catòlics, Isabel I de Castella i Ferran II d'Aragó, dels qui va heretar Castella, Navarra, les Índies, Nàpols, Sicília i Aragó.

# data[].attributes.body
Carles I d'Espanya, nascut el 24 de febrer de 1500, i mort 21 de setembre de 1558, va regnar junt amb la seva mare

# data[].attributes.headline
La lluita de Bartolomé Las Casas per defensar els nadius americans va servir per a alguna cosa?

# data[].attributes.subject
La lluita de Bartolomé Las Casas per defensar els nadius americans va servir per a alguna cosa?

# data[].attributes.body
El 1540 va retornar a la Península Ibèrica per reunir-se amb Carles V i impulsar les Leyes Nuevas de 1542. Amb la nova legislació s’esmenava el codi de 1512 que regulava els sistema colonial, es prohibia l’esclavitud dels indígenes i s’abolia el sistema d’encomienda. A més, es disposava que en la penetració dels conqueridors en les terres no explorades hi havien de participar sempre dos religiosos, els quals s’encarregarien de vigilar que els contactes amb els indis es duguessin a terme en forma pacífica per tal de propiciar un diàleg que conduís a la seva conversió. D’aquesta manera, els indígenes passaven a dependre directament de la Corona, decisió que va ser rebuda amb un rebuig visceral per part dels encomenderos de les colònies.

Al final, Bartolomé Las Casas va lluitar gairebé tota la seva vida per acabar amb les injustícies contra els indígenes, va formar lleis en contra de l'abús entre altres, però sempre va haver-hi i haurà algú en contra de les seves proposicions.

# data[].attributes.headline
Què van ser les Leyes Nuevas promulgades a Barcelona l'any 1542?

# data[].attributes.subject
Què van ser les Leyes Nuevas promulgades a Barcelona l'any 1542?

# data[].attributes.body
Van ser un conjunt legislatiu promulgat el 20 de novembre de 1542 que pretenia millorar les condicions dels indígenes de l'Amèrica espanyola, fonamentalment a través de la revisió del sistema de l'encàrrec i brindant una sèrie de drets als indígenes perquè visquin en una condició millor.
Des de començaments del segle XVI van sorgir crítics a Espanya amb la situació que sofrien els indígenes en els territoris conquistats pels espanyols en les Índies, és a dir, l'actual Amèrica.​ La Junta de Burgos i el seu fruit legislatiu, les Lleis de Burgos, van tractar de conciliar el dret de conquistar Amèrica amb la prevenció dels abusos mitjançant, entre altres coses, la creació de l'encàrrec, que no va aconseguir prevenir els abusos i potser fins i tot va contribuir a agreujar-los.

# data[].attributes.headline
Què va ser la Brevisima relación de la destrucción dela Indias Occidentales?

# data[].attributes.subject
Què va ser la Brevisima relación de la destrucción dela Indias Occidentales?

# data[].attributes.body
És un informe que el monjo de l'orde dels Predicadors Bartolomé de las Casas va començar a redactar mig segle després de l'arribada dels espanyols a Amèrica.

L'obra va ser dedicada al príncep Felip, que va ser posteriorment el rei Felip II d'Espanya, encarregat pel rei Carles V, el seu pare.[1] Las Casas va voler que el futur rei d'Espanya conegués les injustícies que feien els espanyols a Amèrica.

Als volts de l'any 1539, las Casas va començar a Mèxic la redacció de la Destrucció de les Índies. El 1542, estant a Espanya, va acabar-ne una primera redacció. Un resum de l'obra sembla que li va ser llegit al rei Carles I i després públicament a la Comissió de Valladolid, que van donar lloc a les Lleis d'Índies. L'any 1546, després del fracàs d'aquestes lleis, va afegir-hi algun comentari més.

# data[].attributes.headline
Què eren les encomiendas i per què van ser tan importants en la història i vida de Bartolomé Las Casas?

# data[].attributes.subject
Què eren les encomiendas i per què van ser tan importants en la història i vida de Bartolomé Las Casas?

# data[].attributes.body
L'encàrrec va ser una institució socioeconòmica mitjançant la qual un grup d'individus eren obligats a retribuir a un altre en treball, espècie o per un altre mitjà, per a suposadament gaudir d'un bé o una prestació que haguessin rebut. La institució de la clientela estava establerta a l'Europa romana des del baix Imperi fins a principis de l'Edat Moderna. Així, existia una relació de dependència per la qual el més fort donava protecció al més feble a canvi de comprometre's a guardar fidelitat i lliurar-li determinats serveis.
HISTORIA DE LES ENCOMIENDAS I BARTOLOMÉ:
Quan va tornar a Amèrica el 1520, amb la intenció de dur a terme el seu projecte, sempre en contra de l'esclavitud dels indis, però tot plegat va fracassar perquè durant la seva absència els indis es varen rebel·lar. Desenganyat, va entrar a l'orde dominicà, que sempre havien criticat el sistema de les encomiendas, i es retirà a partir de 1521, en què es dedicà a l'estudi i començà a escriure la seva Història de les Índies.

# data[].attributes.body
La llegenda negra és un moviment propagandístic antiespanyol promogut per escriptors anglesos, holandesos i d'altres nacionalitats durant el segle XVI, l'objecte del qual era reduir el prestigi i influència de l'Imperi espanyol en el seu Segle d'Or. Malgrat originar-se en temps de forta rivalitat política, comercial i religiosa fa més de tres segles, la llegenda ha arribat fins als nostres dies en forma d'interpretacions falsejades de tint antiespanyol sobre episodis històrics com la conquesta d'Amèrica, la Inquisició, o la Reconquesta.

# data[].attributes.headline
Que deia Bartolomé Las Casas sobre els indigenes i perquè els defensava?

# data[].attributes.subject
Que deia Bartolomé Las Casas sobre els indigenes i perquè els defensava?

# data[].attributes.body
Els descobridors d'Amèrica aviat es van transformar en colons cruels i cobejosos. Les poblacions que els resistien eren esclavitzades, i les que se sotmetien eren dividides en encàrrecs. Ells justificaven l'explotació dels indis dient que els indis eren incapaços de governar-se i fins i tot eren incapaços de la fe cristiana.
Antoni de Montesinos va ser el primer que va denunciar l'explotació a la qual eren sotmesos els indígenes de l'Espanyola. Revendicava la seva dignitat com a fills de Déu. El sermó que va fer, que va tenir una gran repercussió en tot el Carib, va determinar la vocació de Bartolomé de les Cases , el «apostol dels indis». Aquests dos homes van ser els primers a defensar la llibertat de l'indi i van permetre la creació de lleis per a protegir-lo.

HISTORIA DE BARTOLOMÉ LAS CASAS AMB ELS INDÍGENES:
A la seva volta a Espanya, el seu progenitor va portar amb si centenars d'esclaus indis, designant un d'ells al seu fill per a ser el seu serf. Molt lluny d'aquesta finalitat, De les Cases va estudiar a aquest individu per a entendre les semblances entre la seva cultura i l'aliena. En acabar els seus estudis, va viatjar a les Índies. Allà va conèixer el territori al qual tornaria uns anys més tard, després d'haver rebut els ordes menors al sacerdoci a la seva ciutat natal i ordenar-se com plebistero a Roma. En el seu segon viatge, De les Cases va assentar les seves aportacions a favor dels drets dels indis, amb el suport d'altres frares com  el fra Antonio es Montesinos. L'extensió de les idees a favor dels aborígens no va ser ben acollida pels ordinaris i religiosos, els qui es van queixar al rei espanyol Fernando el Catòlic perquè els expulsés de l'illa sotmesa.
El monarca, reunint les opinions de tots dos bàndols, va constituir les 'Lleis de les Índies' considerada la primera legislació dels Drets Humans de la història per a la defensa dels nadius encara que aquest decret mai va ser respectat en el 'Nou Món' pels seus detractors.

El 15 d'abril de 1502, seguint els passos del seu pare, va arribar a les Índies, a l'illa de l'Espanyola. En 1503, va participar en la cerca d'or amb el governador Nicolás de Ovando, i sota els ordres de Diego Velásquez. Per aquest motiu, va rebre un encàrrec en la Vila de la Conceptción de la Vega, la qual va administrar fins a 1506. Va haver de deixar L'Espanyola per a Roma, on es va ordenar de sacerdot. I va tornar en L'Espanyola en 1508.
Va ser en 1511 quan va escoltar el sermó de Montesinos. Poc temps després, en 1512, va ser traslladat a Cuba on va succeir segons les cròniques de Bartolomé, la matança de Caonao. Ell es va adonar molt ràpidament de l'injusticia que passava.
I a l'agost de 1514, va pronunciar un sermó en Sancti Spiritus en el qual va renunciar públicament a tots els seus repartiments.

"No i mil vegades no, pau a tot arreu i per a tots els homes, pau sense diferència de raça!". Es el que va dir en un dels seus discursos.

# data[].attributes.body
Bartolomé Las Casas va ser un frare dominic andalús del Regne de Castella, cronista, teòleg, bisbe de Chiapas (Mèxic) i gran defensor dels indis americans.
Va néixer l'any 1484 en Sevilla i va morir amb 91 anys en el 1566 en la ciutat de Madrid.
Es va formar a l'Universitat de Salamanca i va escriure molts llibres i obres, la majoria relacionats amb els Indis, a qui ell defensava, i sobre la religió catòlica.

# data[].attributes.body
Hernán Cortés i Francisco Pizarro van ser conquistadors castellàns que va encapçalar l’expedició que va causar la caiguda de l'Imperi asteca i de gran part del continent de Mèxic en favor de la Corona de Castella, a començament del segle xvi.

Cortés va ser part de la generació de colonitzadors hispans que va iniciar la primera fase de la colonització castellana de les Amèriques.

# data[].attributes.body
La agricultura era la base de l'economia.
Els inques eren un poble d’agricultors que va aconseguir intensificar la producció tot construint terrasses per contenir les terres de les vessants de les muntanyes i aprofitar al màxim l’aigua del desglaç de la serralada dels Andes. Com a adobs feien servir els excrements de les llames o el guano (excrements d’aus marines que es troben dipositades a la costa de la zona andina).

La seva arquitectura també era força notable. Cuzco, la capital de l’Imperi, probablement va arribar als 150.000 habitants i estava molt ben comunicada per una extensa xarxa de carreteres i camins. La ciutat tenia quatre sectors dividits per carrers amplis. En un d’aquests sectors es trobaven el palau de l’Inca, residència de l’emperador; el col·legi dels notables, on aquests eren formats perquè exercissin les seves funcions; i el temple de les verges, donzelles que es lliuraven als notables de la ciutat o es consagraven al servei del temple. En un altre sector, anomenat la “plaça de l’or”, hi havia el Temple del Sol, les parets interiors del qual estaven recobertes d’or i plata, metalls treballats pels inques amb gran facilitat.

# data[].attributes.body
La societat inca estava força jerarquitzada. El seu emperador era considerat fill del Sol i rebia el nom d’Inca (aquest nom s’estendria posteriorment a la noblesa i avui s’aplica erròniament per a definir a tot el poble) com a descendent d’Inti, la divinitat solar. L’Inca era molt respectat entre els seus súbdits, gaudia del sobrenom de “amic dels pobres”, i la seva posició i comoditats s’allunyaven de la resta de la població.

Eren un Imperi força ben organitzat, administrat per una gran quantitat de funcionaris i que comptava amb un exèrcit poderós. El control d’aquesta administració estava en mans de quatre governadors que formaven el consell reial. Els seus membres pertanyien a la casta de notables, la qual acaparava els càrrecs administratius, judicials, militars i religiosos de l’Imperi.

Els fills dels senyors de les diverses zones conquerides pels inques eren traslladats a Cuzco on, a la vegada que servien com a ostatges per a garantir el control dels territoris, eren educats en el coneixement del quítxua, els quípu i les tècniques d’administració general.

Alguns historiadors van arribar a parlar de l’existència d’un model econòmic socialista entre els inques per l’articulació d’un dispositiu d’assistència als vells, les vídues i els orfes.

La piràmide social es com qualsevol altre d'aquella època, amb el màxim poder, el rei. Després la reialesa i la noblesa i en aquest cas no hi ha una classe social: els esclaus.

# data[].attributes.headline
Imperi inca: Llengua, costums, tradicions i religió

# data[].attributes.subject
Imperi inca: Llengua, costums, tradicions i religió

# data[].attributes.body
LLENGUA
El “Quechua” fue el idioma oficial del Imperio Inca. Hoy en día es hablado por cerca de 13 millones de personas en Bolivia, Perú, Ecuador, el norte de Chile, Argentina y el sur de Colombia. Existen diferentes dialectos del quechua, y el vocabulario y la pronunciación varía según la region y país.
COSTUMS I TRADICIONS
-Els incas vivien en cabanes de pedra amb sostres de palla, d'una sola habitació, sense finestres. Les parets revocades amb fang i pintades amb colorsbrillants.
-Quan naixia un nen, el para el portava al riu més proper per banyar-lo. Els pares dejunaven diversos dies i oraben al santuari per a que la sort acompanyes al  fill.
-Als sis anys, en nen tenia un padrí que era membre del consell d'avis, qui cumplia la ceremonia de tallar el cabell i les ungles. Li donaben un nom, triat per part dels pares. A partir d'aquell moment, el nen estaba preparat per treballar i guanyar-se la vida.
-Adoraven al SOL, per això els sacerdots eren bons astrònoms, tenien coneixements del Sol, dels astres y els planetes.
-En Cuzco, el temple dedicant al Sol estava recobert per or. Deien que l'or s'havia format amb llàgrimes del Sol.
RELIGIÓ
La religió de l’Imperi inca era de tipus politeista i en la seva cosmogonia es distingien quatre edats separades per tres destruccions causades per la pedra (possiblement un terratrèmol), l’aigua i el foc. L’arribada dels conqueridors espanyols a Amèrica va coincidir precisament amb l’últim període d’aquesta cosmogonia inca

Els inques tenien una cultura força avançada. Així, van elaborar un calendari bastant semblat al nostre, dividit en dotze períodes, i en el qual s’assenyalaven els solsticis. Igualment és destacable el seu coneixement mèdic, tot i que continuava mesclada amb procediments màgics, tot practicant una cirurgia especialment desenvolupada que els permetia realitzar amputacions i transplantaments d’ossos amb un nombre significatiu d’èxits.

# data[].attributes.body
La Civilización incaica surgió de las tierras altas del Perú en algún momento a principios del siglo xiii. Su último bastión fue conquistado por los españoles en 1572.

# data[].attributes.body
A l’Amèrica del Sud el poble precolombí més important era el dels inques, establerts des del segle XIII als altiplans andins de l’actual Perú.

# data[].attributes.body
Sent l'agricultura una activitat central en la vida dels maies, s'ha especulat molt sobre les tècniques agrícoles que utilitzaven amb més freqüència en l'època precolombina, si les de tipus extensiu, com el sistema de frega-tomba-crema, o les de tipus intensiu, com el reg i les terrasses. Hi ha proves que combinaven ambdues tècniques amb altres alternatives, com la recol·lecció, les hortes domèstiques, els camellons o camps aixecats, l'arboricultura, la caça i la pesca. És important recordar que va ser principalment la selva tropical el tipus d'ecosistema en què els maies van viure i del qual van obtenir el seu aliment. No obstant això, les característiques del tròpic varien molt i és possible que les diferències en clima, sòl i vegetació determinessin l'explotació dels recursos naturals i el tipus de sistema agrícola utilitzat. Les tècniques van haver, doncs, d'adaptar-se a la quantitat i qualitat de la terra disponible, al tipus de cultius i a diversos factors socioeconòmics.

Durant el Clàssic es van desenvolupar grans mercats en les urbs, que es deien p'polom. Després de la reorganització social de l'acabament del Postclàssic es van desenvolupar els tianguis. Entre els maies, els comerciants feien llargs i exhaustius recorreguts per poder abastir a petits comerciants que distribuïen de casa a casa els articles exclusius de certes zones com el jade, de la Vall del Riu Motagua a Guatemala, la indispensable obsidiana de les fonts de l'altiplà de Guatemala com El Chayal i Ixtepeque, les prestigioses plomes del quetzal, dels boscos ennuvolats de Guatemala, el cotó del nord-est, les petxines i el peix de les costes. També la sal del nord, i de fonts del riu Chixoy a l'Alta Verapaz, el cacau de Tabasco, Guatemala i Hondures, i el pedrenyal de la zona Puuc. L'art també es va convertir en un objecte apreciat entre els nobles, i les ceràmiques policromes de llocs com Chamá i Nebaj a l'altiplà de Guatemala es van distingir per les seves fines obres que s'han trobat en molts llocs distants. Els grans comerciants adquirien gran prestigi i fama entre la noblesa maia i en algunes ocasions eren reclutats com a espies del rei.

# data[].attributes.body
La noblesa, formada per sacerdots, guerrers, buròcrates i comerciants, exercia el poder i es pertanyia a aquest grup només per naixement.

Els artesans, especialitzats, que elaboraven els objectes utilitzats per la noblesa per vestir-se, adornar els seus habitatges i demostrar el seu rang.

Els camperols, que vivien dispersos entorn de les ciutats i tributaven un terç del que produïen a la noblesa.

Els esclaus, presoners de guerra que eren venuts per fer treballs o per ser sacrificats en determinats rituals.

# data[].attributes.headline
Imperi maia: Llengua, costums, tradicions i religió

# data[].attributes.subject
Imperi maia: Llengua, costums, tradicions i religió

# data[].attributes.body
LLENGUA
Les llengües maies són una família lingüística que engloba una trentena d'idiomes parlats per 6 milions de persones maies ubicades a Mèxic, Guatemala i països fronterers. No s'han trobat proves de relacions amb altres famílies de la zona. La família es divideix en 4 grups: huasteca, yukateka, occidental i oriental, essent el yukatek l'idioma amb més parlants.
COSTUMS I TRADICIONS
-Els maies tenien costums molt especials, un d'ells és l'assignació del nom en néixer. Era tot un esdeveniment, ja que el veritable nom només el coneixien els millors amics.
-Els maies també tenien les seves festes tradicionals: Dia d'any nou, San Sebastià, Carnaval...
RELIGIÓ
La religió maia és una religió precolombina que estava fermament unida a la ideologia regnant, de manera que més que dedicar aquesta a la veneració dels déus, la religió es preocupava dentendre el perquè de les coses, el que ens porta a definir-la com una mena de filosofia precursora de la ciència moderna.

# data[].attributes.body
Període preclàssic (1500 a. C. - 250 d.C.)
Aquest és el període de formació, durant la qual cosa la població va crear i l'agricultura va desenvolupar noves tècniques. Els centres ceremonials majors dels inicis sorgits a les terres baixes i els governants del preclàssic consolidat el seu poder i centralització de la seva autoritat.
Període clàssic (250-900 d.C.)
El període clàssic va ser caracteritzat per la cirurgia de les ciències governamentals per a reis poderosos, que adopta un sistema jeràrquic de govern. L’astronomia, la medicina i l’escriptura emprenien una importància. Són grans desenvolupaments urbans forts construïts al voltant dels centres cerimonials i coberts d’àmplies àrees de terra. És un període que debem algunes de les meravelles més grans arqueològiques conegudes avui dia.
Període preclàssic (1500 a. C. - 250 d.C.)
La caiguda de la civilització va començar a l'any 900 d. de C., quan els gèneres es veuen altament segmentats i, per raons a la seva majoria desconeguda, els maigs abandonen les ciutats ubicades a Yucatán.
Els majors de la zona nord foren finalment integrats als inicis del segle XIII per les tolteques, restant dominats Mesoamèrica des de la ciutat de Tula. Alguns centres més petits continuen prosperant fins a la conquesta dels espais espanyols als principis del segle XVI.

# data[].attributes.body
L'imperi maia, ocupava el territori de la Península de Yucatán, les muntanyes de Chiapas i la selva de Petén.

# data[].attributes.body
Els asteques eren camperols, conreaven sobretot blat de moro i cereals que eren la base de la seva alimentació, també tomàquets, vainilla, fesols, cacau per fer xocolata…
A les ciutats hi havia tallers d'hàbils ceramistes i teixidors. No coneixien la roda ni disposaven de carros i animals de transport (cavalls, bous…).
La ciutat més important era Tenochtitlán, que va tenir més de 200.000 habitants, que, edificada sobre una llacuna, va meravellar els conqueridors per la bellesa de places i temples.

# data[].attributes.body
Els emperadors asteques que dirigien l'exèrcit, havien fet grans conquestes sotmeten molts pobles dels voltants a qui cobraven impostos.
L'imperi asteca va arribar a tenir entre 15 i 20 milions d'habitants.
Els guerrers, nobles i sacerdots, formaven el grup privilegiat de la societat que estava instaurada de la següent manera:

TLATOANI: Era el monarca que s'elegia entre els germans o nebots del rei anterior.

NOBLES: Era la classe principal que ocupava els llocs importants de la milícia i l'administració pública.

SACERDOTS: Classe molt respectada pels seus coneixements sobre religió, medecina, astronomia i matemàtiques.

POCHTEQUES: Comerciants de gran poder econòmic i polític. També feien d'espies en els mercats.

MACEHUALS: La classe més nombrosa i humil formada per camperols i artesans.

ESCLAUS: Feien els treballs més durs.

# data[].attributes.headline
Imperi asteca: Llengua, costums, tradicions i religió

# data[].attributes.subject
Imperi asteca: Llengua, costums, tradicions i religió

# data[].attributes.body
IDIOMA
El nàhuatl era la llengua de la població asteca.
COSTUMS I TRADICIONS
-En els casaments asteques era costum lligar la capa de l'home i la brusa de la dona. Després ho celebraven amb una festa.
-Les guerres eren molt habituals entre els diferents pobles i regnes. D'aquesta manera, asteques i inques van fer créixer ela seus imperis.
-Les famílies nobles portaven els seus fills a l'escola, mentre que la resta de famílies els educaven a casa.
-Els sacrificis humans eren un ritual religiós a aquest regne. Els sacerdots realitzaven els sacrificis sobretot durant els festivals. La majoria eren en honor al SOL, la PLUJA i la TERRA.
-Els nobles eren el grup social amb més poder. Les seves cases eren les més moblades, amb més habitacions. Tenien joies i objectes preciosos, en alguns casos fets d'or, plata i pedres precioses. Els seus vestits eren els més elaborats i decorats.
-Les plomes daustropicals eren molt preuades. Es feien servir per a pagar impostos i per comerciar. Tant inques, com maies i asteques els feien servir com a ornament pels seus vestits, per ocasions especials, o destinats especialment per als nobles en el cas dels asteques. També en feien plomalls, corones,ponxos i mosaïcs.
-La caça i la pesca eren molt importants per a la dieta d'aquests pobles. Segons la zona, es podien caçar cérvols, vicunyes, conills... Es feien servir arcs i fletxes. Es pescaven peixos, marisc, mamífers aquàtics... amb xarxes, arpons i canyes.
-Per a curar les malalties feien servir moltes herbes i remeis naturals, tot i que també confiaven en la màgia per a solucionar-ho. Quan era necessari feien sagnar o amputaven les extremitats.
-Per a fer teixits, utilitzaven llana d'alpaca i llama.
RELIGIÓ
Els asteques eren politeistes, és a dir que adoraven més d'un déu. Tenien com a déus principals la LLUNA i el SOL i altres déus secundaris relacionats amb la natura (la pluja…).
Per tal de mantenir els déus al seu costat i que estiguessin contents van construir grans temples en forma piramidal on feien sacrificis d'animals o humans.