# data[].attributes.headline
המהפכה הצרפתית- סיכום

# data[].attributes.subject
המהפכה הצרפתית- סיכום

# data[].attributes.attachment_link.title
רות סופר המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.headline
שושלת המלך לואי השישה

# data[].attributes.body
שושלת המלך לואי השישה

# data[].attributes.headline
שושלת המלך לואי השישה

# data[].attributes.body
שושלת המלך לואי השישה

# data[].attributes.headline
הסיבות לפרוץ המהפכה

# data[].attributes.subject
הסיבות לפרוץ המהפכה

# data[].attributes.attachment_link.title
הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית היו מרובות וסבוכות, ונבעו ממגוון השפעות. על אף שצרפת הייתה אחת הממלכות החזקות והעשירות באירופה, שינויים כלכליים-חברתיים והלכי חשיבה חדשים ערערו את יסודות השלטון האבסולוטי, שמבנהו הקשה עליו לקדם את הרפורמות הנחוצות.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
תורמים למיזמי ויקימדיה

# data[].attributes.attachment_link.title
המהפכה הצרפתית – ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
המהפכה הצרפתית (בצרפתית: Révolution française) הייתה תקופת טלטלה וחילופי שלטון בהיסטוריה של צרפת בין 1789 ל-1799, שהתחוללו בה שינויים מהותיים בסדרי החברה והממשל ושמהווה ציון דרך בתולדות העולם המודרני.

# data[].attributes.headline
מקסימיליאן רובספייר, ממנהיגי המהפכה

# data[].attributes.subject
מקסימיליאן רובספייר, ממנהיגי המהפכה

# data[].attributes.headline
נפילת הבסטילה

# data[].attributes.subject
נפילת הבסטילה

# data[].attributes.attachment_link.title
נפילת הבסטיליה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
נפילת הבסטיליה, שהתרחשה ב- 14 ביולי 1789, הייתה התפתחות מכרעת במהלך מהפכה הצרפתית, ובהמשך שימשה כסמל המהפכה. למרות העובדה שבזמן כיבושה, היו כלואים ב בסטיליה רק שבעה אסירים, שימש בית הכלא המפורסם כסמל השלטון, ולכן כיבושה על ידי המהפכנים היה אות הפתיחה של מרד גלוי נגד המלך.

# data[].attributes.headline
המהפכה הצרפתית- רקע

# data[].attributes.subject
המהפכה הצרפתית- רקע

# data[].attributes.attachment_link.title
רות סופר המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.headline
לואי השישה עשר, מלך צרפת

# data[].attributes.subject
לואי השישה עשר, מלך צרפת

# data[].attributes.attachment_link.title
The French Revolution - ep01 -  BKP | cbse class 9 history chapter 1

# data[].attributes.attachment_link.title
אליזבת מצרפת (1764-1794) - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
אליזבת נולדה ב- 3 במאי 1764 ב ארמון ורסאי, ל לואי, בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, ול מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ו מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1765 מת אביה, ואחיה לואי אוגוסט הפך ל דופן צרפת, ובשנת 1767 מתה גם אמה מ שחפת.

# data[].attributes.headline
לוסיאן בונפרטה

# data[].attributes.subject
לוסיאן בונפרטה

# data[].attributes.attachment_link.title
לוסיאן בונפרטה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
לוּסיאֵן בונפרטה ( Lucien Bonaparte;‏ 21 במאי 1775 - 29 ביוני 1840), אחיו של נפוליאון בונפרטה. היה בין ראשי המהפכה הצרפתית, שירת כ שר פנים לתקופה קצרה במשטרו של אחיו וכשליחו ה דיפלומטי ל ספרד, לאחר שהתגלעו חילוקי דעות בין דעותיו המהפכניות לדרכו של נפוליאון ל קיסרות, הגלה עצמו ל איטליה ול אנגליה.

# data[].attributes.headline
ז'ורז' דנטון

# data[].attributes.subject
ז'ורז' דנטון

# data[].attributes.attachment_link.title
ז'ורז' דנטון - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
ז'ורז' ז'אק דנטון (ב צרפתית: Georges Jacques Danton;‏ 26 באוקטובר 1759 - 5 באפריל 1794) היה פרקליט ועיתונאי צרפתי, ממנהיגיה החשובים של המהפכה הצרפתית בשיאה. דנטון החל את דרכו הציבורית כראש מועדון ה קורדליירים הרדיקלי ב פריז, ועלה לגדולה כאחד ממארגניה של הפיכת ה-10 באוגוסט 1792, בה הופלה המלוכה והוקמה רפובליקה.

# data[].attributes.headline
המהפכה הצרפתית- מעמדות

# data[].attributes.subject
המהפכה הצרפתית- מעמדות

# data[].attributes.attachment_link.title
המהפכה הצרפתית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
המהפכה הצרפתית (ב צרפתית: Révolution française) הייתה תקופת טלטלה וחילופי שלטון ב היסטוריה של צרפת בין 1789 ל- 1799, שהתחוללו בה שינויים מהותיים בסדרי החברה והממשל ושמהווה ציון דרך בתולדות העולם המודרני.

# data[].attributes.headline
אולמפ דה גוז'

# data[].attributes.subject
אולמפ דה גוז'

# data[].attributes.attachment_link.title
אולמפ דה גוז' - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
אולֶמפּ (אולימפיה) דה גוז' ( צרפתית: Olympe de Gouges; ‏ 7 במאי 1748 - 3 בנובמבר 1793) הייתה מחזאית ו עיתונאית צרפתייה, שכתביה ה פמיניסטיים הגיעו לקהל רחב. דה גוז' תמכה ב דמוקרטיה, ובזמן המהפכה הצרפתית דרשה מתן אותן זכויות לנשות צרפת, כפי שדרשו הגברים הצרפתים לעצמם.

# data[].attributes.headline
המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.subject
המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.attachment_link.title
היה היה פרק 22 - המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.headline
המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.subject
המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.attachment_link.title
המהפיכה הצרפתית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לידה

15 באוגוסט 1769
אז'אקסיו, קורסיקה, ממלכת צרפת

פטירה

5 במאי 1821 (בגיל 51)
לונגווד (אנ'), סנט הלנה, האימפריה הבריטית

שם מלא

נפוליאון בונפרטה

מדינה

הקיסרות הצרפתית הראשונה

מקום קבורה

האינווליד, פריז, צרפת

השכלה

אקול מיליטר

עיסוק

פוליטיקאי, קיסר, מושל, מיליטנטי, אספן אמנות, מדינאי, קצין, מנהיג צבאי

בת זוג

ז'וזפין דה בוארנה
מארי לואיז, דוכסית פארמה

שושלת בונפרטה

פרסים והוקרה

מסדר הפיל

אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש

עיטור אנדריי הקדוש

ראש מסדר לגיון הכבוד

עיטור אנה הקדושה, דרגה ראשונה

עיטור מסדר העיט הלבן

אביר במסדר גיזת הזהב

הצלב הגדול של מסדר יוסף הקדוש

חתימה

נפוליאון בונפרטה (ב צרפתית: Napoléon Bonaparte, מבוטא: בּוֹנָפָּרְט‏; 15 באוגוסט 1769 - 5 במאי 1821; ידוע גם כ נפוליאון הראשון) היה שליט צרפת, מייסד הקיסרות הראשונה, ומגדולי ה מצביאים בהיסטוריה. מחשובי האישים שעיצבו את המאה ה-19. ייסד את קוד נפוליאון - קובץ החוקים של צרפת, שבהשפעתו עוצבו חוקים רבים במערב אירופה ובמרכזה, והשפעתו ניכרת עד היום. הפיץ דרך כיבושיו את רעיונות המהפכה הצרפתית בכל רחבי אירופה, ובמקביל התאמץ לדכא ולהשכיח את השפעתה בצרפת פנימה. חידש והגה רעיונות טקטיים ו אסטרטגיים מרחיקי לכת ב צבא שמקובלים עד עצם היום הזה.

נפוליאון כיהן כשליט צרפת במהלך השנים 1799 עד 1814, ובמשך כ- 100 ימים בשנת 1815. בשיאו, הוביל את צרפת לכיבוש רוב מערב אירופה ו מרכזה.

נפוליאון, יליד קורסיקה, עלה לשלטון ב הפיכת 18 בברימר לאחר קריירה מזהירה כאיש צבא. פעולותיו הראשונות היו ביסוס מערכות השלטון הפנימיות בצרפת והרגעת המדינה לאחר התקופה הסוערת של המהפכה הצרפתית. לאחר מכן יצא למסע כיבושים בכל אירופה וכונן את " הקיסרות הראשונה" בראשותו. עלה בידו להביס שוב ושוב בריתות מתחלפות של מעצמות אירופה, שהתאגדו כדי לבלום את השתלטות צרפת על היבשת, אך לאחר מספר מערכות הפסיד לבסוף והוגלה לאי אלבה. הוא הצליח לברוח מהאי, לשלוט שוב בצרפת למשך תקופה קצרה שמכונה " מאה הימים" עד שנוצח ב קרב ווטרלו ונשלח לגלות ב אי סנט הלנה, שם מת והוא עוד לא בן 52.

נפוליאון הוא גם המייסד של שושלת בונפרטה: אֶחיו כיהנו כמלכים בארצות שכבש באירופה, בנו, נפוליאון השני, הוכרז על ידיו כמלך רומא, ואחיינו, הידוע כ נפוליאון השלישי, כיהן כשליט צרפת (נשיא ואחר כך קיסר) בין השנים 1848 ל- 1870.

נפוליאון נולד ב אז'אקסיו שב קורסיקה ב-15 באוגוסט 1769, על רקע התקוממות לאומית של הקורסיקאים כנגד השליטה הזרה של ג'נובה, ולאחר מכן של צרפת. כשנה לאחר שנולד נכשל המרד, וקורסיקה סופחה רשמית לצרפת.

משפחת בוּאוֹנפרטה השתייכה לאצולה הקורסיקנית הזוטרה. אבי המשפחה, קרלו בואונפרטה, הסתגל היטב לשלטון הצרפתי, החדש, ואף מונה לנציג קורסיקה בחצרו של לואי השישה עשר. ברם, הוא איבד את הון משפחתו בכשלונות עסקיים ומשפטיים. במחקר שערך, האב הוכיח קרבה לאצולה ה טוסקנית, ומשפחת בואונפרטה הוכרה רשמית כמשפחת אצולה ב- 1771. מעמדם כבני האצולה הזוטרה, ומצוקתם הכלכלית, זיכו את ילדי המשפחה לחינוך חינם על פי חוק, וכך זכו בני המשפחה, לרבות נפוליאון, להתחנך בצרפת שמעבר לים. קרלו בואונפרטה נפטר ב- 1785 מ סרטן הקיבה, בן 39 בלבד. מכיוון שניצל את רוב זמנו לתחזוק מעמדו, הוא היווה לנפוליאון דמות אב עמומה בלבד. אימו לטיציה רמולינו, מנגד, הייתה לדמות מפתח בעיצוב אישיותו כילד. היא תוארה על ידיו כאם קפדנית אך דואגת, לה הוא חב הרבה. לטיציה הייתה נצר למשפחת אצולה טוסקנית ולומברדית.

בהיות נפוליאון עוד ברחם אמו, השתתפו שני הוריו במלחמה על עצמאות קורסיקה. ב- 15 באוגוסט 1769, בשובה מ חגיגות עליית מרים השמיימה, התמוטטה לטיציה לקראת חצות וילדה את בנה נפוליאון. ב- 21 ביולי 1771, קרוב לגיל שנתיים, הוטבל נפוליאון בשם נפולֶאוֹנֶה די בּוּאוֹנָפָּרטֶה (Napoleone di Buonaparte). ב- 1779 נסע נפוליאון בן התשע, לראשונה, לצרפת לצורך לימודים. הוא למד צרפתית במשך ארבעה חודשים בבית ספר דתי ב אוטן, כשעד לנסיעתו לא ידע נפוליאון מילה בצרפתית; גם לאחר שלמד, הוא דיבר במבטא קורסיקאי כבד ומעולם לא ידע לאיית נכון.

ב- 15 במאי 1779 הגיע נפוליאון לאקדמיה הצבאית ב בריאן-לה-שאטו (Brienne-le-Château), שם למד בחמש השנים הבאות. בניגוד לשמה, רוב הלימודים באקדמיה לא היו צבאיים מהיעדר תקציבים, וכללו בעיקר חינוך רגיל לבני אצולה. נפוליאון הרבה בקריאת ספרים מ העת העתיקה, בעיקר על מצביאים כ יוליוס קיסר, והצטיין ב מתמטיקה, ב גאוגרפיה וב היסטוריה. בינו לבין שאר התלמידים התפתחה עוינות בגלל אופיו הגאה והתוקפני, וזהותו כקורסיקאי גאה ועני בין אצילים צרפתים. יכולותיו הצבאיות של נפוליאון בלטו עוד בגיל 14, כשיזם מלחמת שלג בין התלמידים, כשצד אחד היה תחת פיקודו.

בנעוריו שאף נפוליאון לשרת בחיל הים ואף ב צי המלכותי הבריטי העוין, שאז היה החזק בעולם. הוא התכוון להתקבל לאקדמיה הימית, אך לבסוף ב-22 בספטמבר 1784 אובחן כמתאים ל" אקול מיליטר", האקדמיה הצבאית היוקרתית בפריז, לאחר שמשרד המלחמה היקצה מקומות למצטיינים במתמטיקה. בגיל 16 ניסה נפוליאון להצטרף למסעות של מגלה הארצות לה פרוז ללא הצלחה, מה ששם קץ לשאיפותיו הימיות.

ב- 30 באוקטובר 1784 החל נפוליאון את לימודיו ב אקול מיליטר, מוסד הדגל של הצבא הצרפתי. הלימודים במוסד היוקרתי עמדו בניגוד מוחלט ללימודים בבריאן, ועל פי עדותו של נפוליאון מסנט הלנה "התייחסו אלינו כאל קצינים עשירים. יותר טוב מכל מה שרובנו קיבלנו בהמשך החיים". למרות המותרות שמהן נהנה, נפוליאון חווה שם לראשונה את חיי החייל ב תרגילי סדר, באימוני ירי ובאימונים אחרים ששובצו בין השיעורים. אף שהיחסים עם שאר התלמידים נשארו עוינים, הוא הכיר שם לראשונה חבר טוב, אלכסנדר דה מזי, עמו שירת באותו גדוד בתום הלימודים.

ב- 1785 דילג נפוליאון על הליכי הקבלה הרגילים ליחידות תותחנים מובחרות, ובספטמבר הגיע במבחנים למקום ה-42 מתוך 58 מבין המועמדים לחילות אלה מכל צרפת, זאת למרות האילוץ לסיים את לימודיו לאחר כשנה במקום שנתיים, בעקבות מות אביו והחמרת המצב הכלכלי במשפחתו. בספטמבר 1785 הוא סיים לימודיו ב" אקול מיליטר" כ קצין בדרגת סגן-משנה, כשהוא בן 16 בלבד, והיה לקורסיקאי הראשון שהוכשר במוסד מכובד זה.

"

תמיד בודד בין אנשים, אני חוזר לחלום לבדי ולהיכנע לדיכאון. מהו השיגעון הגורם לי לחשוק בסופי? ללא ספק משום שאינני מוצא מקום בעולם... החיים הם נטל חסר הנאה ומלא בכאב; הם נטל, מכיוון שאני נאלץ לחיות עם אנשים השונים ממני כאור הירח מהשמש

"

עם סיום לימודיו גויס נפוליאון לרגימנט התותחנים של לה פֵר כקצין בדרגת סגן-משנה. ב-3 בנובמבר 1785 הצטרף ל חיל המצב בואלנס שב מחוז דרום (Drome), שם עבר עשרה שבועות של הכשרה בסיסית. בינואר 1786 סיים הכשרתו, ובאוגוסט אותה שנה נשלח הרגימנט שלו לדכא הפגנה ב ליון. משדוכאה ההפגנה הוא קיבל אישור לצאת לחופשה במולדתו.

נפוליאון נסע לקורסיקה ב- 15 בספטמבר 1786 והתאחד עם משפחתו, לראשונה מזה שמונה שנים. על המפגש העיק המשבר הכספי של המשפחה מאז מות אביו; נפוליאון - כעת הגבר במשפחה - חזר לפריז כדי להחזיר את הסבסוד על מטעי המשפחה, שהושהה. חופשי לראשונה בפריז, הירבה נפוליאון לבלות, בין היתר בתיאטרון, וגם איבד בתוליו אצל יצאנית מקומית. פגישתו עם שר האוצר נכשלה, וב- 1 בינואר 1788 שב לקורסיקה ונשאר עם משפחתו עד חודש יוני; כך התארכה חופשתו מתשעה חודשים לשנתיים.

נפוליאון חזר לרגימנט שלו, שהוצב בינתיים באוקסון. את חמישה עשר החודשים הפנויים שתפקידו איפשר לו, הוא ניצל לקריאה ואף לכתיבת 36 מחברות בנושאי ארטילריה, היסטוריה ופילוסופיה. באוגוסט 1788 הועלה לדרגת סגן ונבחר, בשל כישרונו, לפקד על פלוגת ניסויים שחקרה שיטות לירי פצצות מרגמה מתותח רגיל. הוא היה הסגן היחיד שזכה להשתתף בנציגות של גדוד תותחנים כלשהו.

ערב המהפכה הצרפתית, שלח נפוליאון מכתב לראש המורדים הגולה של הקורסיקאים, פסקאולה פאולי, שבו העיד על שנאתו לכתר הצרפתי אותו הוא משרת, ועל היותו לאומן קורסיקאי נלהב:

כשהאומה גוועה נולדתי. שלושים אלף צרפתים הזדחלו אל חופינו, מטביעים את כס החירות בגלים של דם. זהו המחזה המבחיל שהיכה בי; מלידה הוקפה עריסתי בזעקות המתים, אנקות המדוכאים ודמעות של יאוש. עזבת את האי שלנו, ובעקבותיך השמחה.

המהפכה הצרפתית הביאה לראשונה את נפוליאון להזדהות עם צרפת, כי פנתה כנגד האצולה הצרפתית הגבוהה, אותה הוא תיעב. הרוח המהפכנית, בשילוב עם ירושה מזדמנת, נתנו לנפוליאון הזדמנות להתחזק פוליטית במולדתו קורסיקה. בספטמבר 1789 שב לאי הולדתו ופעל לקידום שלו ושל אחיו הבכור, ז'וזף. בשיאם הפך נפוליאון למפקד במשמר הלאומי (נקרא גם "גדוד המתנדבים") של אז'קסיו הבירה, ולמנהיג המועדון היעקוביני בקורסיקה, וז'וזף היה לחבר במועצת העיר אז'קסיו.

בזמן המהפכה קורסיקה הייתה כמרקחה. מנהיג האי, פסקאולה פאולי, שב מגלותו בבריטניה בחסות המהפכה, ובהנהגתו השתלטו המהפכנים על קורסיקה. בעימותים באי אף נוצר מצב שבו נפוליאון, כמפקד במשמר הקורסיקאי הלאומי, נלחם נגד הצבא הצרפתי, שבו שירת במקביל באותה עת. מאחר שנחשב לעריק בעקבות חריגה מזמן ההיעדרות שהוקצה לו, הוא נסע לפריז ב- 28 במאי 1792 במטרה לנקות את שמו. שם הוא חזה באירועי הפיכת ה-10 באוגוסט, בהם גבר ההמון על אנשי המשמר המלכותי השווייצרי, והמלך לואי ה-16 נאסר. האירוע סימן את תחילת סופה של ה מונרכיה, והשפיע רבות על נפוליאון, שלפי עדותו "מראה הגופות המחיש לי את המוות יותר מכל שדה קרב מאז". בפריז השתלב נפוליאון מחדש בצבא בדרגת סרן ואושרה לו נסיעה נוספת לקורסיקה, בה נדרש ללוות את אחותו.

ב- 15 באוקטובר 1792 שב נפוליאון לקורסיקה, כאשר החלה מלחמה פנימית באי בין הפאוליסטים, ששאפו לעצמאות האי, לבין ה יעקובינים תומכי המהפכה הצרפתית, שראו בקורסיקה חלק בלתי נפרד מצרפת. כיעקוביני נלהב, הסתכסך נפוליאון עם מושא הערצתו - פאולי - כשלבסוף יד הפאוליסטים הייתה על העליונה: בני משפחת בואונפרטה המובסת הוגדרו כ"בוגדי ואויבי המולדת, הנידונים לתיעוב ולקלון נצחי", ונאלצו לנוס על נפשם לצרפת, בעוד שפאולי ניתק את קורסיקה מריבונות צרפת, והקים את הממלכה האנגלו-קורסיקאית.

בתור קצין בצבא צרפת התבלט נפוליאון כאסטרטג צבאי מחונן, וניהל כמה קרבות (כמו המצור על טולון) בהם זכו כוחותיו לניצחון מוחץ. ב- 1793, בגיל 24 בלבד, הועלה לדרגת מפקד חטיבה (Général de brigade). בהמשך פיקד נפוליאון על גייסות צרפת שנלחמו בצבא ה אוסטרי על אדמת איטליה. הצלחתו הייתה כה גדולה, שבסופה הצליח להגיע לפרברי וינה.

ערך מורחב - מסע נפוליאון בארץ ישראל

ב- 1798 הטילה הממשלה הצרפתית הנבחרת על נפוליאון לכבוש את מצרים כדי לפגוע בדרכי המסחר של הבריטים עם הודו (לפי סברה אחת, משימה זו הוטלה עליו כדי להרחיקו מ פריז לאחר התגברות הפופולריות שלו בציבור). המטרה העיקרית של המסע הייתה לנתק את בריטניה, אויבתה המושבעת של המהפכה הצרפתית, מ הודו, תוך פגיעה ב ממלוכים, בני בריתם.

נפוליאון כבש עד מהרה את קהיר וסביבותיה, אך נותק מצרפת בעקבות השמדת הצי הצרפתי על ידי ה אדמירל הבריטי הוריישו נלסון ב קרב אבוקיר. נפוליאון ביסס את שלטונו במצרים והחל לנוע לאורך חוף הים התיכון בכיוון ארץ ישראל. הוא כבש את כל ערי-החוף של אותה תקופה: אל עריש, עזה ו יפו, שם טבחו חייליו כ-2,000 שבויים טורקיים. לאחר-מכן התקדם צבאו צפונה, כבש את חיפה ואת עמק יזרעאל ו צר על עכו.

באמצעות עיתון ישן גילה נפוליאון על הפסד איטליה לכוחות אוסטריים ורוסיים ועל התוהו ובוהו הכולל השורר במדינה. הוא אסף סביבו כ-500 אנשים והפליג בספינה מהירה לצרפת. עיקר הצבא נשאר במצרים תחת פיקודו של ז'אן-בטיסט קלבר.

למרות כישלונותיו האחרונים במזרח-התיכון לא נתפס המסע ככישלון, ולאחר שחזר לפריז ב- 1799 מונה נפוליאון למפקד הצבא. זמן קצר אחר-כך השתתף ב הפיכת 18 בברימר אשר בסופה מונה לקונסול הראשון של צרפת ועם אישורה של חוקה חדשה ב פברואר 1800 הפך בפועל ל שליט יחיד של המדינה.

מלבד כיבוש צפון-איטליה מידי האוסטרים (בשנית) בשנת 1800, ניצל נפוליאון את שנות שלטונו הראשונות לביסוס מעמדו בצרפת ולהחזרת היציבות למדינה. הוא ביצע מספר רפורמות במערכת החינוך, המשפט, הפיננסים ומערכות השלטון. רפורמות אלו היוו בסיס למערכות האזרחיות בצרפת לשנים רבות. בשנים אלו נוצר גם " קוד נפוליאון" שריכז את הזכויות של אזרחי המדינה.

ערך מורחב - רכישת לואיזיאנה

לואיזיאנה הצרפתית הייתה חבל ארץ ב צפון אמריקה, שצרפת תבעה עליו בעלות החל מסוף המאה ה-17. מלחמת שבע השנים שגלשה לזירת אמריקה סימנה את ראשית סוף האחיזה הצרפתית שם. צרפת הובסה בזירה זו, וכדי למנוע את השתלטות בריטניה על האזור, מסרה אותו ל ספרד. לאחר המלחמה, התושבים הצרפתיים בלואיזיאנה הפצירו בממשלה להשיג שטח זה מחדש, ונפוליאון נענה לבקשה. בהסכם מ- 1800 לואיזיאנה חזרה לצרפת תמורת דוכסות פארמה שעברה לשלטון ספרדי. נפוליאון הבין שלא יוכל להגן, וודאי שלא לפתח את האזור, נוכח המלחמות מבית ושליטתו המוחלטת של הצי הבריטי בים. בנוסף, הצורך של נפוליאון במזומנים למימון המלחמות הכריעו את הכף לטובת מכירת לואיזיאנה ל ארצות הברית, לנציגי הנשיא תומאס ג'פרסון, ששימש בעברו כשגריר ארצות הברית בצרפת. המכירה הושלמה ב- 1803 ושמה קץ לריבונות צרפתית באמריקה היבשתית.

ערך מורחב - המלחמות הנפוליאוניות

לאחר קרב זה החל נפוליאון במסע כיבושים נרחב ברחבי יבשת אירופה נגד כל המעצמות שהתנגדו לשלטונו: בדצמבר 1805 ניצח נפוליאון את צבאות אוסטריה ורוסיה ב קרב אוסטרליץ. באוקטובר 1806 הוא ניצח את צבאות פרוסיה בקרבות ינה ו אאורשטדט. בהמשך כבש את פולין, וכונן שם " נסיכות-בובה" הנתונה להשפעתו. באותה עת נמנע נפוליאון מלפלוש לרוסיה, ותחת זאת חתם על חוזה טילזיט שביסס את הברית עם ה צאר אלכסנדר הראשון שחילקה את אירופה ביניהם.

לאחר-מכן פנה נפוליאון מערבה, פלש לספרד ומינה את אחיו הבכור ז'וזף למלך. אחת המטרות החשובות של צעד זה הייתה ניסיון לכפות מצור כלכלי על בריטניה, אותה לא הצליח להכריע. אולם צעד זה לא נחל הצלחה: לאומנים ספרדים התקוממו נגד השלטון הזר ונעזרו בצבאות בריטים שפלשו ב- 1808 לספרד ופורטוגל. מלחמה זאת היא שהכניסה לראשונה לאוצר המילים הבינלאומי את המונח " גרילה" ("מלחמה קטנה" בספרדית), אם כי סוג זה של לחימה היה ידוע היטב גם בתקופות מוקדמות יותר.

ב- 1810 גירש נפוליאון את ז'וזפין ונשא לאישה את מריה לואיזה מאוסטריה, שהוכרזה מיד כקיסרית. לנפוליאון ומארי לואיז נולד בן יחיד, ושמו נפוליאון פרנסואה ז'וזף שארל בונפרטה (1812-1833). לימים הוא יקרא בשם " נפוליאון השני" ויוכתר על ידי אביו כמלך רומא, על אף שלא שלט בה מעולם. מלבדו היו לנפוליאון כמה ילדים לא חוקיים.

נפוליאון חיכה לשווא לכניעת הצאר הרוסי. משכניעה זו לא הגיעה, נסוג צבאו בחזרה. בשלב זה כבר החלו כוחות הצבא להידלדל: מחצי-מיליון החיילים איתם יצא לפלישה נותרו רק 100,000. נפוליאון נטש את צבאו וחזר לפריז.

נסיגה זו היוותה שינוי בגישה האירופית כלפי נפוליאון. תדמיתו כבלתי-מנוצח נשברה ועמים רבים ניצלו גילוי חולשה זו כדי להשתחרר משליטת הצרפתים. בין ה-16 עד 19 באוקטובר 1813 התקבצו צבאות רוסיה, פרוסיה ואוסטריה להילחם בחיילי נפוליאון ב קרב לייפציג, "קרב האומות". בקרב זה נחלו הצרפתים כישלון מוחלט, ובמקביל נחלו חיילי נפוליאון תבוסות גם באיטליה ובספרד.

ערך מורחב - מאה הימים

המעצמות הזרות לא קיבלו את חזרתו לשלטון. ה קרב הסופי התחולל ב- 18 ביוני 1815 ב וטרלו שבמרכז בלגיה של ימינו, בין הצבא הצרפתי לבין הצבא הבריטי ו הצבא הפרוסי בפיקודם של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון ו גבהרד לברכט פון בליכר. הצבא הצרפתי הובס בקרב זה, ונפוליאון חזר לפריז. בתחילה קיווה לתמיכה עממית, אך כשזו לא באה, התפטר ב- 22 ביוני לטובת בנו ששהה באוסטריה. הוא ניסה להימלט מצרפת דרך נמל רושפור, אך היה מכותר על ידי ספינות בריטיות, וב- 15 ביולי נתפס נפוליאון על ידי הכוחות הבריטים.

בסך הכול שלט נפוליאון בצרפת מאה ימים לפני שהובס. לאחר כניעתו, הוחזר לואי ה-18 לשלטון.

מספר חוקרים בדקו את שרידי גופתו, וטענו כי מצאו בשערו עדויות לרעל[. הרעל שנמצא הוא ארסן, שנחשב באותה תקופה לתרופה נגד מחלות מסוימות. מתיאור הניתוח שלאחר המוות שנערך על ידי ה פתולוג פיליפ קרלייר עולה שסבל מ סרטן הקיבה. שני מנתחים בצי הבריטי שבחנו את גופתו של נפוליאון הגיעו למסקנה כי מת מ דלקת כבד טרופית, השכיחה בסנט הלנה. מסקנות אלה לא היו נוחות ל ממשלה השמרנית שכיהנה באותה עת, והמנתחים נעצרו, הורשעו ב בית דין צבאי וסולקו מן הצי. בספרו על מות נפוליאון שלל מייג'ור גנרל ד"ר פרנק ריצ'רדסון את האפשרות שנפוליאון מת מסרטן הקיבה, בין היתר מפני שחולי סרטן הקיבה מתים כחושים ואילו נפוליאון נותר שמן במותו. בהסתמך על דיווחיהם של שני המנתחים מן הצי הבריטי, הגיע ד"ר ריצ'רדסון למסקנה כי נפוליאון מת מדלקת כבד אמבית, שמקורם באמבה Entamoeba histolytica, שגרמה בין היתר גם לכיב משני בקיבה. דלקת כבד אמבית תואמת את כל ה תסמינים מהם סבל נפוליאון בימיו האחרונים: התקפי חום חוזרים מלווים ב הזעה לילית, תחושת כבדות ואי-נוחות בצד הימני של הגוף, כאב ב כתף הימנית, כבד רך למישוש, עור בוצי ושפל, ו ליחה אדומה המעידה כנראה על מורסה ב ריאות. הוא נקבר בסנט הלנה וב- 1840, כעשרים שנים לאחר מותו, הובאה גופתו לפריז ונקברה בארמון האינוואליד.

כיבושי נפוליאון הביאו לשינוי מהותי בין מערב אירופה למזרחה. בשטחים שנכבשו כפה נפוליאון פירוק של מסגרות השלטון הישנות, וביתר פירוט חלוקה של קרקעות לאזרחים, צמצום המיסים על האיכרים, צמצום ניכר של מספר יחידות השלטון על ידי איחוד יחידות רבות למסגרת יחידה, ביטול זכויות יתר של האצולה ושלילת זכויות יתר מה גילדות המקצועיות שהגבילו מאוד את הניעות החברתית. בפועל עודדו שינויים אלה עיור, ניעות חברתית ויוזמות כלכליות. התוצאות המובהקות של השינויים היו פער שגדל והלך בין הפיתוח הכלכלי של הטריטוריות שכבש לבין אלו ששמרו על המסגרות המגבילות המסורתיות. שינויים אלה בולטים עוד יותר לנוכח העובדה ששטחים בהן בוטלו רפורמות אלו לאחר תבוסת נפוליאון פיגרו בפיתוח הכלכלי והתעשייתי אחרי אלו שבהן הרפורמות נותרו בתוקף. במובן זה כיבושי נפוליאון הרימו תרומה מכרעת לפריצה קדימה של המערב, עם שגשוג כלכלי חסר תקדים שפתח פער גדול בינו לבין הציויליזציות העתיקות דוגמת סין, ובסופו של דבר ביסס את הקולוניאליזם האוניברסלי של המאה ה-19.

בשנת 1796 כבר היה נפוליאון קצין בכיר, כשהוא בן 26. הוא נשא לאשה את ז'וזפין דה בוארנה, אלמנתו בת ה-32 של ה גנרל אלכסנדר דה בוארנה, שהוצא להורג במהלך המהפכה. ז'וזפין הייתה אם לבן ולבת: אז'ן דה בוארנה ( 1781- 1824) ו הורטנס דה בוארנה ( 1783- 1837). כגבר חסר ניסיון היה נפוליאון מאוהב בז'וזפין נואשות, בעוד היא נמשכה לגבר אחר וניהלה איתו מערכת יחסים מקבילה מבלי שעשתה מאמץ ניכר להסתיר זאת, אולם הוא סלח לה.

נפוליאון חיבב מאוד את אז'ן והורטנס ואימץ אותם, ובשנת 1802 השיא את הורטנס לאחיו לואי בונפרטה בן ה-24, ולימים היו למלך ומלכת הולנד. ילדיהם היו נפוליאון שארל בונפרטה, נפוליאון לואי בונפרטה מלך הולנד, ו שארל לואי נפוליאון בונפרטה קיסר צרפת ("נפוליאון השלישי"). ב- 1806 נישא אז'ן ל אוגוסטה, נסיכת בוואריה. במהלך שלטונו העניק נפוליאון לאז'ן את התארים נסיך צרפת, נסיך ונציה והדוכס הגדול של פרנקפורט. מילדיהם היו ז'וזפין מלכת שוודיה ונורווגיה, ו אוגיסט ו מקסימיליאן מלויכטנברג.

אמונה רווחת היא שנפוליאון היה אדם נמוך יחסית. למעשה, במותו של נפוליאון נמדד גובהו ב-5 רגלים ו־2 אינצ'ים, וישנה מחלוקת בין היסטוריונים האם המדידה בוצעה על פי מידות צרפתיות ישנות או לפי המידות הבריטיות: מדידה לפי המידות הבריטיות אכן מצביעה על גובה נמוך של 1.57 מטר, אולם מדידה לפי המידות הצרפתיות הישנות מצביעה על גובה של 1.69 מטרים. בנוסף יש הטוענים כי לאגדה על נפוליאון הנמוך תרמה העובדה שנפוליאון היה מוקף בחיל משמר שהורכב מחיילים גבוהים במיוחד, והוא כונה בפיהם "הרב"ט הקטן" (le petit caporal) - כינוי חיבה שרמז לאו דווקא לגובהו אלא ליחסו השוויוני והבלתי-מתנשא כלפיהם.

סטיבן אינגלנד, נפוליאון: חיים פוליטיים, ספרית מעריב, תשס"ט 2009. (הספר בקטלוג ULI)

בן ג'ונס, נפוליון האיש והמיתוס, הוצאת הדר, 1978. (הספר בקטלוג ULI)

יעקב יערי-פולסקין, נפוליון בונפרטה וארץ ישראל: מונוגרפיה היסטורית-ספורית, חולמים ולוחמים, 1932. (הספר בקטלוג ULI)

אמיל לודוויג, נפוליון, א"י שטיבל, 1930. (הספר בקטלוג ULI)

אליסטיר הורן, כמה רחוק מאוסטרליץ? נפוליאון 1805-1815, הוצאת דביר, 2005.(הספר בקטלוג ULI)

וינסנט קרונין, נפוליאון, קרני, 1991. (הספר בקטלוג ULI)

נתן שור, מסע נפוליאון לארץ ישראל, עם עובד, 1984. (הספר בקטלוג ULI)

חזי שלח, נפוליאון 1813: מלחמת העולם הראשונה, כתר, 1996. (הספר בקטלוג ULI)

ולטר גראב, נפוליאון ותקופתו, משרד הביטחון (אוניברסיטה משודרת), 1992. (הספר בקטלוג ULI)

בן וידר, דייוויד הפגוד, רצח נפוליאון, ידיעות אחרונות, 1986. (הספר בקטלוג ULI)

ניג'ל ניקולסון, נפוליאון 1812, מערכות, 1991. (הספר בקטלוג ULI)

נפוליאון בונפרט, איך לעשות מלחמה, הוצאת נהר ספרים, 2019 (הספר בקטלוג ULI)

יבגני טארלה, נאפוליאון ותקופתו, ספרית פועלים, 1967. (הספר בקטלוג ULI)

מרדכי גיחון, נפוליאון בארץ ישראל, אפי מלצר, 2003. (הספר בקטלוג ULI)

ציטטות של נפוליאון (בעברית)

אורי קציר, נאפוליון מנסה לכבוש את העיר עכו נגד ידידו הוותיק, באתר e-mago

האתר של La Fondation Napoléon (באנגלית או בצרפתית)

מלחמות נפוליאון, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית

מוטי בנמלך, הסנהדרין של נפוליאון, מגזין להיסטוריה סגולה

מילכה לוי-רובין, התוכנית שהוצגה לנפוליאון להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, באתר הספרייה הלאומית, אפריל 2017

נפוליאון במצרים, אוסף מסמכים, באתר הספרייה הלאומית, אפריל 2017

אונורה דה בלזק, גנרל חייב להיות שרלטן - אמירות והגיגים של נפוליאון, באתר הארץ, 1 באפריל 2019

נפוליאון בונפרטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

נפוליאון בונפרטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

כתבי נפוליאון בונפרטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

נפוליאון בארץ ישראל - 200 שנה למותו

דרור זאבי, הצדדים המוצלחים של הכיבוש, באתר הארץ, 8 במרץ 2021

שלמה פפירבלט, הקרב על מה שצמח על ראשו של נפוליאון בונפרטה, באתר הארץ, 30 במרץ 2021

גבי לוין, רציתי להפריך את הטענות שנפוליאון היה דיקטטור, גזען ורוצח, באתר הארץ, 4 במאי 2021

עוזי ארד, נפוליאון נטע את אוהל מפקדתו במכתש שבו עומד כיום איצטדיון בלומפילד, באתר הארץ, 18 במאי 2021

דוד אסף, האם הבטיח נפוליאון לרבי נחמן את ארץ ישראל כמדינה ליהודים?, באתר הארץ, 1 ביוני 2021

שלמה בן עמי, כשנפוליאון עמד להכריז על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, באתר הארץ, 7 ביולי 2021

# data[].attributes.attachment_link.title
נפוליאון בונפרטה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
לידה 15 באוגוסט 1769 אז'אקסיו, קורסיקה, ממלכת צרפת פטירה 5 במאי 1821 (בגיל 51) לונגווד (אנ'), סנט הלנה, האימפריה הבריטית שם מלא נפוליאון בונפרטה מדינה הקיסרות הצרפתית הראשונה מקום קבורה האינווליד, פריז, צרפת השכלה אקול מיליטר עיסוק פוליטיקאי, קיסר, מושל, מיליטנטי, אספן אמנות, מדינאי, קצין, מנהיג צבאי בת זוג ז'וזפין

# data[].attributes.headline
החוקה הצרפתית

# data[].attributes.subject
החוקה הצרפתית

# data[].attributes.attachment_link.title
חוקת 1793 - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
חוקת 1793 (ב צרפתית: Acte constitutionnel du 24 juin 1793 או Constitution montagnarde (חוקת ההר) או Constitution de l'an I (חוקת השנה הראשונה)) הייתה ה חוקה השנייה שכוננה בצרפת בימי המהפכה הצרפתית והחוקה הראשונה שהתקבלה תחת הרפובליקה הצרפתית הראשונה. החוקה הייתה אמורה להחליף את חוקת 1791 שלא הייתה רלוונטית לאחר שבוטל מוסד המלוכה.

# data[].attributes.attachment_link.title
ז'אק-לואי דויד - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
ז'אק-לואי דויד ( Jacques-Louis David;‏ 30 באוגוסט 1748 - 29 בדצמבר 1825) היה צייר צרפתי, לרוב מוכר בשם הקיצור דויד. בין ציוריו המפורסמים: " שבועת האחים ההוראטים", "נפוליאון חוצה את האלפים", "הקיסר נפוליאון במחקרו על טיולרי", ו" הכתרתו של נפוליאון".

# data[].attributes.attachment_link.title
La Marseillaise, French National Anthem (Fr/En)

# data[].attributes.attachment_link.title
The French Revolution History Channel HD

# data[].attributes.headline
המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.subject
המהפכה הצרפתית

# data[].attributes.attachment_link.title
מאדאם דו בארי - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מאדאם דו בארי יצרה קשרים רומנטיים עם אנשים עשירים (ובהם ה דוכס לואי פרנסואה ארמאנד דו פלסי (Louis François Armand du Plessis), הדוכס רישליה) וכך שיפרה את מצבה החברתי. בשנת 1768 פגשה לראשונה את מלך צרפת, לואי ה-15 ובשנת 1769 הפכה לפילגשו של המלך, אשר פילגשו הקודמת מאדאם דה פומפדור נפטרה מספר שנים קודם לכן.

# data[].attributes.headline
משפט המלך לואי השישה עשר

# data[].attributes.subject
משפט המלך לואי השישה עשר