# data[].attributes.body
Naarasperhonen munii satoja munia ja kuolee. Munat talvehtivat ja niistä kuoriutuu toukkia. Kehittynyt toukka on 8 – 9 cm pitkä, se lopettaa syömisen. Kokongin kehruuta varten toukka asettuu luonnossa oksan haaraan tai viljeltäessä kehruualustaan, johon kokongi kiinnittyy. Toukka kehrää ympärilleen kotelokopan. Toukasta kehittyy perhonen sukua jatkamaan. Perhonen rikkoo kotelokopan pariutuakseen ja kiertokulku jatkuu. Silkin tuotantoon käytettävät kokongit kerätään, kun toukka on lopettanut kehräämisen. Kokongit käsitellään kuumalla ilmalla tai höyryllä, jolloin toukat kuolevat. Kokongit pannaan kuumavesialtaisiin, joissa serisiini pehmiää. Uloin sekalainen kuitukerros harjataan pois, minkä jälkeen voidaan aloittaa yhtäjaksoisen kuitusäikeen kelaaminen. Kelattaessa yhdistetään useita kuitusäikeitä langaksi ilman kierrettä. Kun yksi säie katkeaa, kelaaja liittää uuden säikeen mukaan. Tarkoituksena on pitää langan paksuus mahdollisimman tasaisena. Näin saadaan grége-silkkiä eli kelattua raakasilkkiä.

# data[].attributes.body
Silkillä tarkoitetaan kehrääjähyönteisten kotelokopista eli kokongeista saatavia kuituja. Lähes kaikki tekstiileihin käytetty silkki saadaan jalostetun mulperiperhosen toukan kotelokopasta. Kotelokoppa muodostuu yhtäjaksoisesta ohuesta kuidusta, jonka perhosen toukka on kehrännyt ympärilleen.

Silkkikuidun löytymiseen ja suosituksi tekstiilikuiduksi tulemiseen liittyy kiehtovia tarinoita. Silkin historia alkaa jo ennen 2000 eKr. Kiinasta. Silkki on ollut pitkään ylellisyyskuitu, mutta nykyään sitä käytetään yhä enemmän esim. jokapäiväisessä pukeutumisessa. Silkki edustaa noin 0,2 % maailman kuitutuotannosta. Sen tuotanto on koko ajan kasvanut. Tärkein silkin tuottajamaa on Kiina, seuraavina Intia ja Japani. Mulperisilkin lisäksi tuotetaan tussahsilkkiä ja villisilkkiä. Viljelty mulperisilkki on kuitenkin tärkein.

# data[].attributes.body
Villa sopii ja sitä käytetään erilaisiin pukimiin (neulepuserot, päällystakit, miesten puvut, housut, jakkupuvut, sukat, lapaset ym.), mattoihin, huonekalukankaisiin, käsityölankoihin. Nykyään villaa käytetään harvemmin yksinään. Siihen yleensä lisätään yhtä tai useampaa tekokuitua, jotta villakuidun huonoja ominaisuuksia (alhainen lujuus ja vanuminen) saadaan parannettua.

# data[].attributes.body
Hoito

pesu 30 ºC, 40 ºC koneessa

käsinpesu, ellei konepestäväksi käsiteltyä villaa

nestemäinen villanpesuaine tai hienopesuaine

kloorivalkaisu kielletty

lyhyt linkous

rumpukuivaus kielletty

tasokuivaus neuleille

silitys 150 ºC nurjalta kosteaa liinaa käyttäen

kemiallinen pesu sallittu

# data[].attributes.body
Suurin osa tuotetusta villasta on valkoisen eri sävyjä; puhtaanvalkoista, kellertävää ja harmahtavaa. Lammasroduissa on myös värillistä villaa tuottavia yksilöitä.

Villakuitujen lujuus on alhainen verrattuna muihin tekstiilikuituihin. Kuidun hienoudella ja laadulla on vaikutusta lujuuteen. Murtolujuus on 10 – 15 cN/tex. Tekstiilikuitujen lujuuden alarajana pidetään 20 cN/tex. Märkänä villan lujuus on noin 70 % kuivalujuudesta.

Villakuitu on erittäin joustava.

Villa on hyvin hygroskooppinen kuitu eli imee kosteutta. Villa voi imeä kosteutta jopa 30 % massastaan kuitenkaan tuntumatta märältä.

Villakuidut ovat suurelta osin proteiineja. Kosteuden ja lämmön avulla villaa voidaan muovata.

Koiperhosen toukat ja turkiskuoriaiset ovat villan tuholaisia.

Kuitujen kiharuuden vuoksi villatuotteeseen sitoutuu ilmaa, joka toimii tuotteessa lämmöneristeenä.

# data[].attributes.body
Villan kuitupituus vaihtelee välillä 25 – 400 mm. Lampaan vuodan eri kohdissa villan kasvu on erilaista, mutta samassakin kohdassa yksityiset kuidut kasvavat eri tavalla. Villa sisältää aina eripituisia kuituja. Kuitumateriaalin pituus valitaan käyttötarkoituksen mukaan. Esim. nukattavaan materiaaliin valitaan lyhytkuituisempi villa, sen sijaan sileäpintainen kampalankakangas vaatii pitkäkuituisempaa raaka-ainetta.

# data[].attributes.body
Villan laatuun vaikuttavat lampaiden kasvupaikka ja hoito. Suurin osa villaa tuottavista lampaista on ulkona ympäri vuoden.  Ravinto on tärkeä villan laadun kannalta. Ravinnon puute tai huono laatu saattaa vaikuttaa villakuidun ominaisuuksiin, samoin sairaudet ja syöpäläiset.

Villakuidun pituus riippuu rodun lisäksi keritsemisvälin pituudesta. Eri rotujen villan kasvunopeus on hyvin erilainen ja siksi keritsemisväli voi vaihdella puolesta vuodesta vuoteen. Ensimmäinen kerintä suoritetaan karitsalle ennen 8 kk:n ikää.  Kerintä suoritetaan sähkökeritsimellä. Villan lajittelun helpottamiseksi kerintä pyritään suorittamaan niin, että villa pysyy yhtenäisenä vuotana.

Keritty villa lajitellaan.  Lajitteluperusteina ovat lammasrotu, kuituhienous, kuitupituus, kiharuus, puhtaus, lujuus, väri, kuituviat. Tärkein lajitteluperuste on kuituhienous. Mitä hienompaa kuitu on, sitä kiharampaa se on.

Lajittelun jälkeen villa pestään suurilla pesukoneilla. Raakavillassa on rasvaa, hikeä, hiekkaa, kasvien osia ja muita epäpuhtauksia. Pesussa villa voi menettää kymmeniä prosentteja painostaan. Kuiduissa on vielä pesun jälkeen jonkin verran villarasvoja, jotka helpottavat kehruuta vähentämällä pintakitkaa kuitujen välillä. Kasviperäiset epäpuhtaudet voidaan poistaa villasta happokäsittelyllä, jolloin selluloosapohjaiset kasvinosat hajoavat. Tällainen happokäsittely eli karbonointi tehdään yleensä vasta kankaalle. Pesun jälkeen villa kuivataan koneellisesti.

# data[].attributes.body
Villakuitu on rakenteeltaan tekstiilikuiduista monimutkaisin. Kasvun aikana kuituun muodostuu erilaisia kerroksia. Elävät solut alkavat kuivua ja kuolevat, jolloin ne keratinoituvat. Villan poikkileikkauksessa voidaan erottaa kolme eri kerrosta. Uloin kerros on hyvin ohut ja sen tehtävänä on suojata karvaa. Tämän alla on villoille ja karvoille tyypillinen suomumaisten solujen muodostama kerros. Suomujen kärjet suuntautuvat aina karvan kärkeä kohti. Suomut antavat villoille ja karvoille tyypillisen ominaisuuden, vanuvuuden. Suomujen muoto ja lukumäärä vaihtelevat eläinrodun ja karvan iän mukaan.

# data[].attributes.body
Villaksi kutsutaan lampaasta saatavaa kuitua. Lammasrotuja ovat mm. Merino, Cheviot, Corriedale, Dorset, Hampshire, Lincoln, Romney. Maailmassa on yli 200 lammasrotua, joista monet ovat edellä mainittujen risteytyksiä. Villalaatujakin löytyy useita. Muiden kuin lampaiden tuottamaa villaa / karvaa kutsutaan yleensä eläimen nimen mukaisesti esim. laama, kameli, vikunja.

Villaa tuotetaan nykyään noin kaksi ja puoli kertaa niin paljon kuin 1900-luvun alussa. Silloin villa edusti noin 19 % maailman kuitutuotannosta. Nykyään villaa tuotetaan noin 1,3 miljoonaa tonnia, joka edustaa alle kolmen prosentin osuutta. Suurimmat villan tuottajamaat ovat Australia, Uusi Seelanti, entisen Neuvostoliiton maat, Kiina, Etelä-Amerikan maat, Englanti. Maailman lammaskanta on noin 1,1 miljardia. Suomessa lampaita on vajaa 100 000. Lampaita kasvatetaan myös lihan ja vuotien vuoksi

Villa on eläinkuitu eli kemialliselta koostumukseltaan proteiinikuitu. Kuidun pinta on suomuinen. Ilma pääsee kuitujen väliin helposti ja tämä tekee villatuotteesta lämpimän. Villa imee hyvin kosteutta. Kostuessaan villakuidut turpoavat ja kihartuvat entisestään. Villa on huonosti palava eli se on suhteellisen paloturvallinen materiaali. Lujuusominaisuudet eivät villalla ole kovin hyvät. Villatuote voi vanua, mikä voi olla huono tai hyvä / haluttu ominaisuus.

# data[].attributes.body
Kuitu - Puuvillaa on aikaisemmin käytetty täytteenä mm. peitteissä

Lanka -  Puuvillaisia käsityölankoja on saatava erilaisia.  Puuvillalankoja käytetään puuvillatuotteiden ompeluun ja tikkauslankoina. Karhulanka on vahattua puuvillalankaa. Kalalanka on kertokerrattua puuvillalankaa. Se sopii kosteisiinkin käyttökohteisiin, koska puuvillan lujuus vain paranee kostuessaan. Kalalankaa käytetään lujuutensa vuoksi loimilankoina mm. matoissa ja poppanoissa. Kalalanka sopii myös virkkaukseen.

Kudottu kangas -  Puuvillakankaita kudotaan paljon erilaisia sidoksia, erilaisiin käyttötarkoituksiin. Eniten käytetyt sidokset ovat palttina ja toimikas.

Neulos -  Puuvilla on neuleiden tärkeä raaka-aine, sellaisenaan tai sekoitteena.

# data[].attributes.body
Puuvillakuitu on väriltään valkoista, mutta on myös kellertävää, punertavaa ja ruskeaa puuvillaa. Markkinoilla on värillisiä puuvilloja, jotka ovat jalostuksen tulosta.

# data[].attributes.body
Hoito

pesu, valkoinen 60°C, 90°C, kloorivalkaisu sallittu

pesu, värillinen (40°C), 60°C

pese voimakasväriset tekstiilit

2 – 3 kertaa erillään muusta pyykistä

valkaisu kielletty

normaali linkous

rumpukuivaus yleensä sallittu,

ei suositella neuleille

silitys kosteana 200°C tai mankelointi

kemiallinen pesu sallittu

Puuvillatuotteet tulisi säilyttää kuivassa tilassa. Kosteassa saattaa syntyä hometta, joka vaurioittaa puuvillaa.

# data[].attributes.body
Tärkein puuvillalajike, Gossypium hirsitium, on peräisin Keski-Amerikasta ja tämä lajike edustaa noin 90 % kaikesta viljellystä puuvillasta. Upland-puuvilla kuuluu tähän lajikkeeseen, sen kuitupituus on 15 – 30 mm. Perusta on kotoisin toinen lajike, Gossypium barbadence. Tärkeimpiä tämän lajikkeen puuvilloja ovat Sea Island ja egyptiläiset laadut, jotka edustavat noin 5 % maailmantuotannosta.

# data[].attributes.body
Puuvilla  on pensasmainen malvakasvien heimoon kuuluva kasvi, jota viljellään lähinnä yksivuotisena. Eri lajikkeita on noin kymmenen, joista osa on kaksi- tai monivuotisia.

Puuvillan lehdet ovat 3-9-sormisia. Kukan väri vaihtele kellertävästä punertavaan. Kasvin hedelmä on 3-5-lokeroinen kota. Kun kypsä hedelmä aukeaa, ilmestyvät puuvillakuidut näkyville. Kodassa on siemeniä useampi kymmen. Kunkin siemenen pinnalla on tuhansia siemenkuituja. Siemenkuitujen alkuperäinen tehtävä on kuljettaa siemenet tuulen mukana uusille kasvupaikoille.

# data[].attributes.body
Puuvilla on maailman tunnetuin tekstiilikuitu. Puuvillalla onkin paljon hyviä tekstiilikuidulta vaadittavia ominaisuuksia.

Se on suhteellisen luja ja kestävä kuitu, joka ei sähköisty ja sitä on helppo värjätä. Puuvillalla on hyvä kosteudenimukyky, minkä vuoksi se tuntuu miellyttävältä päällä. Hinnaltaankin se on melko edullinen kuitu.

Puuvillan haittapuolena voisi pitää rypistyvyyttä, taipumusta likaantua helposti, sekä kutistuvuutta pesussa.