# data[].attributes.attachment_link.title
Vientos de cambio ( Guerra Civil a Catalunya)

# data[].attributes.attachment_link.description
Un pequeño recuerdo de lo que fue la Guerra Civil en Cataluña, y como influenció en la sociedad. Sobretodo pedian vientos de cambio...

# data[].attributes.body
L'any 1924, en plena dictadura de Primo de Rivera, l'historiador i polític Antoni Rovira i Virgili impulsà una revista d'assaig (història, literatura, pensament, lingüística, món internacional) on aplegà els millors intel·lectuals del moment, de Riba i Pla a Ferran Soldevila així com alguns joves valors. Va tenir un gran ressò i subscriptors. Paradoxalment, el 1932, per raons econòmiques, tot i haver dedicat un número a la proclamació de la República, es va suspendre. L'any 1934 fou represa sota el patrocini de la Generalitat de Catalunya

# data[].attributes.body
El dramaturg  i novel·lista català Josep Pous i Pagès va néixer a Figueres l ' 1 de febrer  de 1873 . Passa la seva infància a Avinyonet de Puigventós , on la seva família tenia la casa pairal. Segueix els passos del seu pare i estudia medicina, però l' abandona. Comença filosofia i tampoc l' acaba. Als vint anys es casa i funda una fàbrica de sifons que fracassa. Inicia la seva carrera literaria a partir del 1900, col·labora amb la  revista "Catalunya  Artística " i als vint-i- nou anys s'inicia com a dramaturg amb " Sol Ixent " , al 1902 . Al 1903 escriu la seva novel·la "Per la vida ". Les seves obres es centren al món rural. Al 1904 entra a la redacció d´El Poble Català  , com a crític i periodista . Va morir al 1951 a Barcelona .

# data[].attributes.body
Pous i Pagès ens parla de les raons afegides dels catalans per oposar-se al cop d 'estat militar. Ens parla de la persecució a tot el que sigui català, començant per la llengua i acabant amb la seva identitat com a poble. A l' Estat espanyol es lluita per la llibertat d' homes, en canvi a Catalunya , els catalans es baten per la llibertat  , no sol per la llibertat d' homes sinó per la llibertat de la nostra identitat. Espanya s' ha oposat sempre a les més mínimes aspiracions catalanes . "Dialecto soez " , " hable usted cristiano " , són algunes de les formes de l 'anti-Catalunya. Catalunya si perdés , perdria més que la reta de l ' Estat, ja que deixaria d' existir com a poble, però sembla que  Catalunya , com el Fènix , reneix de les seves cendres . Si no fos així , com a poble seria mort.

# data[].attributes.headline
Josep Pous i Pagès. Per què ens batem els catalans. 

# data[].attributes.subject
Josep Pous i Pagès. Per què ens batem els catalans. 

# data[].attributes.body
Revista de Catalunya, 15-II-1938. (Recollit per  J.M. Casasús a l'Ara , 12-11-2014)

"Ens batem per la Llibertat, per totes les múltiples formes de la llibertat humana. Ens batem, doncs, per la nostra llibertat d'homes; però ens batem també, i principalment , per la nostra llibertat de catalans. Els nostres enemics són els de sempre: aquells militars de la llei de jurisdiccions i la pàtria inconsútil, que tantes vegades han parlat d'arrasar Catalunya i sembrar-la de sal; aquells  bisbes sempre més decantats a servir el Cèsar que a Déu, i que el Cèsar de torn enviava a Catalunya a perseguir capellans liberals i catalanistes; els polítics que han entrebancat deliberadament totes les manifestacions del l´esperit català, que s´han oposat en tot instant a que trobessin satisfacció les més mínimes aspiracions catalanes; són tota la gent del "dialecto soez "  i el "hable usted cristiano" ; són totes les formes i totes les varietats de l´anti-Catalunya, units en el mateix odi a l´ànima de Catalunya i la mateixa enveja de la riquesa de Catalunya.(...) Ja ho he dit altres vegades. Però hi ha coses que no seran mai prou repetides. A les altres terres hispàniques, la gent del nostre camp es baten per la seva llibertat d´homes. Nosaltres ens batem per la nostra llibertat d´homes i  de catalans ; i alhora per la nostra existència. No per la nostra existència  individual: per la nostra existència  col-lectiva guanyi qui vulgui en aquesta contesa, els altres  pobles hispànics continuaran essent en el fons el que eren: no hi perdran  cap tret essencial de llur fesomia característica. Si nosaltres perdéssim, Catalunya passaria a ésser un nom solament, una simple expressió geogràfica. Com a poble hauria mort. Si no definitivament , perquè sembla que Catalunya tingui, com el fènix , el privilegi de renéixer de les seves cendres, i quan un hom la diria més perduda és quan es troba en els inicis d´una més triomfal resurrecció".