# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Suomen maailmanperintökohteet

Suomessa on seitsemän Unescon maailmanperintökohdetta, joista kuusi kulttuurikohdetta ja yksi luontokohde. Jokainen Suomen kohteista edustaa yleismaailmallisesti erityisen arvokasta kulttuuri- tai luonnonperintöä.

# data[].attributes.attachment_link.description
UNESCO Suomen maailmanperintö­kohteet Suomessa on seitsemän Unescon maailmanperintökohdetta, joista kuusi kulttuurikohdetta ja yksi luontokohde. Jokainen Suomen kohteista edustaa yleismaailmallisesti erityisen arvokasta kulttuuri- tai luonnonperintöä. SUOMENLINNAN MERILINNOITUS Suomenlinnan merilinnoitus sijaitsee Helsingin edustalla noin 15 minuutin lauttamatkan päässä Kauppatorilta. Kohde lisättiin Unescon maailmanperintö­luetteloon vuonna 1991. Lue lisää VANHA RAUMA Vanhan Rauman puukaupunkialue sijaitsee Rauman keskustassa.

# data[].attributes.body
Se on rakennettu vuonna_______

Se on perustettu vuonna _________

Se oli Thaimaan pääkaupunki vuosina ____ - _____________

Se valittiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna ______________.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Notes

1. In 1979, the Committee decided to inscribe the Ohrid Lake on the World Heritage List under natural criteria (iii). In 1980, this property was extended to include the cultural and historical area, and cultural criteria (i)(iii)(iv) were added.

2. Extension of the "Australian East Coast Temperate and Subtropical Rainforest Park".

name changed 2007 from 'Central Eastern Rainforest Reserves (Australia)'

3. Renomination of "Uluru-Kata Tjuta National Park" under cultural criteria.

4. The "Belfries of Flanders and Wallonia" which were previously inscribed on the World Heritage List, are part of the transnational property "The Belfries of Belgium and France".

5. Extension of "Jaú National Park".

6. Extension of the "Glacier Bay/Wrangell/St Elias/Kluane" property.

7. The "Burgess Shale" property, which was previously inscribed on the World Heritage List, is part of the "Canadian Rocky Mountain Parks".

8. Extension of "The Potala Palace and the Jokhang Temple Monastery, Lhasa" to include the Norbulingka area.

9. The "Belfries of Flanders and Wallonia" which were previously inscribed on the World Heritage List, are part of the transnational property "The Belfries of Belgium and France".

10. The "Chateau and Estate of Chambord", which was previously inscribed on the World Heritage List, is part of the "Loire Valley between Sully-sur-Loire and Chalonnes".

11. The "Hadrian's Wall" which was previously inscribed on the World Heritage List, is part of the transnational property "Frontiers of the Roman Empire".

12. At the time the property was extended, cultural criterion (iv) was also found applicable.

13. The "Brihadisvara Temple, Tanjavur", which was previously inscribed on the World Heritage List, is part of the "Great Living Chola Temples".

14. At the time the property was extended, cultural criterion (iv) was also found applicable.

15. At the time the property was extended, criteria (iii) and (v) were also found applicable.

16. The Committee decided to extend the existing cultural property, the "Temple of Ggantija", to include the five prehistoric temples situated on the islands of Malta and Gozo and to rename the property as "The Megalithic Temples of Malta".

17. The Westland and Mount Cook National Park and the Fiordland National Park, which were previously inscribed on the World Heritage List, are part of the "Te Wahipounamu - South West New Zealand".

18. In 1979, the Committee decided to inscribe the Ohrid Lake on the World Heritage List under natural criteria (iii). In 1980, this property was extended to include the cultural and historical area, and cultural criteria (i)(iii)(iv) were added.

19. The "Convent Ensemble of San Francisco de Lima", which was previously inscribed on the World Heritage List, is part of the "Historic Centre of Lima".

20. Extension de " Sites d'art rupestre préhistorique de la vallée de Côa ", Portugal

21. Extension of "Biertan and its Fortified Church".

22. At the time the property was extended, natural criterion (iv) was also found applicable.

23. Extension of the "Alhambra and the Generalife, Granada", to include the Albayzin quarter.

24. Extension of the "Mosque of Cordoba".

25. The property "Parque Güell, Palacio Güell and Casa Mila in Barcelona", previously inscribed on the World Heritage List, is part of the "Works of Antoni Gaudí".

26. Extension of the "Churches of the Kingdom of the Asturias", to include monuments in the city of Oviedo.

27. Extension of the "Mudejar Architecture of Teruel".

28. Extension de " Sites d'art rupestre préhistorique de la vallée de Côa ", Portugal

29. Following a survey of ownership carried out in the late 1960s, ownership of the totality of the walls was vested in 1973 in the Spanish State, through the Ministry of Education and Science. It was transferred to the Xunta de Galicia by Royal Decree in 1994.

The Spanish Constitution reserves certain rights in relation to the heritage to the central government. However, these are delegated to the competent agencies in the Autonomous Communities, in this case the Xunta de Galicia. For the Lugo walls the Xunta is in the position of both owner and competent agency. Under the Galician Heritage Law the Xunta is required to cooperate with the municipal authorities in ensuring the protection and conservation of listed monuments, and certain functions are delegated down to them. The Xunta operates through its General Directorate of Cultural Heritage (Dirección General de Patrimonio Cultural), based in Santiago de Compostela.

The Master Plan for the Conservation and Restoration of the Roman Walls of Lugo (1992) covered proposals for actions to be taken in respect of research and techniques of restoration. This was followed in 1997 by the Special Plan for the Protection and Internal Reform of the Fortified Enceinte of the Town of Lugo, which is concerned principally with the urban environment of the historic town. However, it has a direct impact on the protection afforded to the walls, in terms of traffic planning, the creation of open spaces, and regulation of building heights. Another planning instrument which affects the walls is the Special Plan for the Protection of the Miño [river], approved by the municipality at the beginning of 1998.

There is at the present time no management plan sensu stricto for the walls in operation in Lugo: work is continuing on the basis of the 1992 plan. Nor is there a technical unit specifically responsible for the conservation and restoration of the walls. It is against this background that serious consideration is being given to the creation of an independent foundation, under royal patronage and with representatives from government, academic, voluntary, and business institutions, to work with the General Directorate of Cultural Heritage of Galicia. The work plan of this body would include the development and implementation of integrated conservation, restoration, and maintenance programmes.

30. The WH area is managed directly by the Divisional Forest Officer from the Forest Dept. A national steering Committee co-ordinates institutions for Sinharaja as a National Wilderness Area, Biosphere Reserve (1988), and WH site. There are two management plans, prepared in 1985/86 and 1992/94, which emphasise conservation, scientific research, buffer zone management, benefit-sharing, and community participation.

31. The "Hadrian's Wall" which was previously inscribed on the World Heritage List, is part of the transnational property "Frontiers of the Roman Empire".

32. Extension of "Gough Island Wildlife Reserve".

33. (renomination under cultural criteria)

34. Extension of the "Glacier Bay/Wrangell/St Elias/Kluane" property.

*: transboundary property

#: As for 19 Natural and Mixed Properties inscribed for geological values before 1994, criteria numbering of this property has changed. See Decision 30.COM 8D.1

Official World Heritage List in other formats

RSS XML KML XLS

Order World Heritage List
Wall Map

A large format full-colour map is available in English, French and Spanish. The dimensions of the map are 78cm by 50cm (31 in. by 20 in.).

Order the Map

# data[].attributes.attachment_link.description
Notes In 1979, the Committee decided to inscribe the Ohrid Lake on the World Heritage List under natural criteria (iii). In 1980, this property was extended to include the cultural and historical area, and cultural criteria (i)(iii)(iv) were added. Extension of the "Australian East Coast Temperate and Subtropical Rainforest Park".

# data[].attributes.body
Se on UNESCOn maailmanperintökohde, koska.....

# data[].attributes.body
Se on ihmiskunnan yhteistä omaisuutta, koska....

Se on merkittävä, koska....

Se on ihmiskunnalle tärkeä, koska.....

# data[].attributes.body
1. Etsi kuva tai kuvia kohteesta. Lataa se Padletiin. (Ope tulostaa.)

2. Kirjoita lyhyt kuvaus kohteesta tai asiasta. (Mikä, missä, millainen... )

3. Kirjoita kohteen historiaa lyhyesti

4. Mikä tekee paikasta erityisen? (erityinen = spesiaali)

5. Miksi paikka on merkittävä ihmiskunnalle? Miksi se on koko ihmiskunnan omaisuutta?

"Se on UNESCOn maailmanperintökohde, koska....."

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Asmara
Āsmera

Myötäpäivään ylhäältä: Kaupunkikuva, auringonlaskunäkymä Asmaran yli, Rukousneitsin kirkko, Fiat Tagliero -rakennusmerkki, 23. ISCOE-Itä-Afrikan konferenssi Asmarassa 2019

Koordinaatit: 15.3365°N, 38.9412°E

Valtio
Eritrea

Alue (zoba)

Keskinen alue (Zoba Maekel)

Korkeus

2 325[1] m

Väkiluku (2014)

775 000

Aikavyöhyke
UTC+3

Asmara ( tigrinjaksi ኣስመራ) on Eritrean pääkaupunki ja maan Keskisen alueen (Zoba Maekel) hallintokeskus. Sen arvioitu asukasluku vuonna 2014 oli 775 000.

Asmara sijaitsee 2 325 metrin (toisen lähteen mukaan 2 347 m) korkeudessa Etiopian ylängön pohjoisnurkassa. Matkaa lähimpään satamakaupunkiin, Punaisenmeren rannikon Massawaan, on noin 65 km.

Vuoden lämpimintä aikaa on maaliskuusta kesäkuuhun, jolloin keskimääräien ylin lämpötila on 25 asteen vaiheilla. Kylmintä on joulu- ja tammikuussa, keskimääräinen alin noin 5 astetta. Sadetta saadaan lähinnä heinä- ja elokuussa, mutta silloin sitä tuleekin yli 160 mm kuukaudessa.

Asmaran historia alkaa noin 1100-luvulta. Tarinan mukaan neljän klaanin edustajat sopivat yhteistyöstä, ja kaupungin alkuperäinen nimi Arbaete Asmara tarkoittaa neljänvälistä yhteenliittymää.

Asmara oli pieni kylä 1880-luvulle asti, jolloin siitä tuli Etiopian paikallinen hallintokeskus. Siitä tuli Italian Eritrean siirtokunnan pääkaupunki 1900. 1920-luvun loppupuolella italialaiset uudelleenrakensivat kaupunkia ja sitä alettiin kutsua "Pikku Roomaksi" ( Piccola Roma). Nykyisinkin suuri osa rakennuksista on italialaista alkuperää ja kaupoilla on yhä italiankielisiä nimiä.

Eritrean itsenäisyyssodassa Asmaran lentokenttä näytteli merkittävää roolia. Sen kautta ulkopuoliset tukijat pystyivät lähettämään aseita ja tarvikkeita. Kaupungista tuli Eritrean pääkaupunki maan itsenäistyessä 1993.

Väkiluvun kehitys

1830: 150 asukasta,

1885: 2 000,

1900: 6 410 (5 500 eritrealaista+910 eurooppalaista; Asmara Italian siirtokunnan pääkaupungiksi),

1905: 9 500 (8 000+1 500),

1931: 23 739 (20 638+3 101),

1962: 150 000,

1974: 200 000,

1977: 90 000,

1979: 300 000,

Asmaran lentoasema sijaitsee noin 6 km kaupungin lounaispuolella.

Asmara on tärkeä maanteiden risteyspaikka, ja se sijaitsee italialaisten rakentaman rautatien varrella. Kapearaiteinen rautatie oli yli 20 vuotta käyttämättä, mutta se kunnostustöiden jälkeen avattiin uudelleen liikenteelle 2000-luvun alussa. Radalla on 39 tunnelia ja 65 siltaa.

# data[].attributes.attachment_link.description
Asmara Āsmera Myötäpäivään ylhäältä: Kaupunkikuva, auringonlaskunäkymä Asmaran yli, Rukousneitsin kirkko, Fiat Tagliero -rakennusmerkki, 23. ISCOE-Itä-Afrikan konferenssi Asmarassa 2019 Koordinaatit: 15.3365°N, 38.9412°E Valtio Eritrea Alue (zoba) Keskinen alue (Zoba Maekel) Korkeus 2 325[1] m Väkiluku (2014) 775 000 Aikavyöhyke UTC+3 Asmara ( tigrinjaksi ኣስመራ) on Eritrean pääkaupunki ja maan Keskisen alueen (Zoba Maekel) hallintokeskus.

# data[].attributes.body
Alepponlinna

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ayutthaya, Ajuttaja tai Ayudha (Phra Nakhon Si Ayutthaya, Krung Kao, thaiksi พระนครศรีอยุธยา) on samannimisen provinssin pääkaupunki Thaimaassa Chao Phraya -joen saarella noin 70 kilometriä Bangkokista pohjoiseen. Kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I vuonna 1350, ja siitä tuli Ayutthayan kuningaskunnan pääkaupunki aina vuoteen 1767 asti, jolloin burmalaiset hyökkäsivät maahan ja tuhosivat sen. Nimensä kaupunki lainasi muinaisesta Ayodhyan kaupungista Intiassa, jossa oli syntynyt Ramajana-eepoksen päähenkilö Rama (Ramakian). Sana on sanskritin kieltä ja tarkoittaa voittamatonta. Kaupunki hylättiin burmalaisten hyökkäyksen jälkeen ja uusi pääkaupunki perustettiin Thonburiin, sittemmin Bangkokiin.

Ayutthayan rauniot muodostavat nykyään Ayutthayan historiallisen puiston (Ayutthaya Historical Park) ja se on vuodesta 1991 alkaen ollut osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa. Moderni Ayutthayan kaupunki (139 603 asukasta vuonna 2002) on kasvanut myöhemmin raunioiden kupeeseen saaren itäiseen osaan. Kaupunki on muinaismuistojensa ohella myös merkittävä teollisuuden keskittymä.

Ayutthayan valtakunnan pääkaupunki

Ayutthayan kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I (tunnetaan myös nimellä U-Thong, hallitsi 1350-1369) 3. huhtikuuta 1350 ja siitä tuli Ayutthayan valtakunnan pääkaupunki seuraavaksi 417 vuodeksi. Kaupunki perustettiin, koska sen edeltäjässä, Lopburin kaupungissa, oli puhjennut paha isorokkoepidemia. Kaupunkia ja valtakuntaa hallitsi tänä aikana 33 monarkkia. Muita merkittäviä kuninkaita olivat Boromtrailokant (1448-1488), Naresuan (1590-1605) ja Narai (1656-1688).

Yhteydet länsimaihin

Ayutthaya oli ennen tuhoaan 1767 yksi maailman suurimmista ja hienoimmista kaupungeista, ja se kävi kauppaa myös lännen kanssa. Erityisesti portugalilaiset ja ranskalaiset pitivät yhteyksiä yllä Ayutthayan kuningaskunnan kanssa. Simon de La Loubèren 1691 julkaisema matkakuvaus Du Royaume de Siam ikuisti jälkipolville kaupungin loistonpäivät. Kaupungissa oli suuri pysyvä länsimaalaisten siirtokunta ja katolinen kirkko. Kaupungin yläluokan parissa sai 1600-luvulla merkittävän aseman kreikkalainen seikkailija Konstantin Faulkon (1647-1688). Hän toimi hovissa tulkkina thaiden ja ranskalaisten kauppaneuvotteluissa. Hänelle myönnettiin korkein mahdollinen arvonimi mahatthai, joka sinetöi hänen kohtalonsa. Faulkonin vaikuttimia alettiin epäillä laajasti virkamiesten keskuudessa, koska hän oli kiivas katolinen ja kannatti jesuiittoja - hänen pelättiin vehkeilevän ulkovaltojen kanssa Siamin alistamiseksi. Myös Faulkonin ilmeinen vaikutusvalta kuningas Naraihin aiheutti kateutta hovissa. Kuninkaan kuoltua hänet pidätettiin maanpetossyytteiden nojalla ja teloitettiin 5. kesäkuuta 1688.

Kaupungin hävitys

Vanhasta Ayutthayasta kertovat enää uskonnolliset rakennukset, jotka tehtiin kivestä kestämään ajan hammasta. Tavalliset asumukset, jopa kuninkaan palatsi, tehtiin puusta, ja ne ovat hävinneet. Burmalaiset tekivät hyvin perusteellista hävitystyötä etsiessään arvometalleja: koko kaupunki sytytettiin tuleen ja se paloi useita päiviä. Myöhemmin kenraali Taksinin voitettua burmalaiset joukot kaupungin jälleenrakennusta pidettiin liian suurena urakkana, ja sen sijaintia liian haavoittuvana. Se, mitä oli pelastettavissa, siirrettiin Bangkokiin seuraavan vuosisadan kuluessa ja rauniot jäivät oman onnensa nojaan. Myös aarteenetsijät ja ryöstelijät ovat vahingoittaneet raunioita meidän aikanamme.

Nähtävyydet

Kaupungin nähtävyyksistä mainittakoon Wat Rachaburana (rakennettu 1434), jonka prang (torni) on erityisen hyvin säilynyt. Wat Phra Ram (1368), joka sijaitsee laajan keskuspuiston laidalla, on kaupungin vanhimpia. Aikoinaan kaupungin hienoin temppeli, Wat Mahathat, on nykyään melkein maan tasalla. Kuninkaallinen temppeli Wat Sri Sanphet oli Ayutthayan vastine Bangkokin Wat Phra Kaeolle. Temppelin ceylonilaista tyyliä edustavat chedit ovat edelleen kunnioitettuja pyhäinjäännöksiä. Vihan Phra Mongkhol Bophit, jossa on samanniminen Thaimaan suurin pronssinen istuva Buddhan patsas 1500-luvulta, korjattiin perusteellisesti vuonna 1956. Burmalaisten pahoin polttama, mustunut Buddhan kuva kullattiin uudelleen 1990-luvulla. Vallihaudan ulkopuolella sijaitseva khmer-tyylinen Wat Chai Watthanaram (1630) joen länsirannalla on aivan kuin pienoiskokoinen Angkor Wat. Kaupungin eteläpuolella on viehättävä Bang Pa-Inin kesäpalatsi, joka on peräisin jo Ayutthayan valtakunnan ajoilta, mutta jonka kuningas Rama IV korjautti kesäasunnokseen 1800-luvun puolivälissä. Portugalilaisten rakentaman San Pedron kirkon rauniot sijaitsevat kaupungin eteläpuolella joen länsirannalla. Kaupungissa on edelleen toimiva St. Josephin kirkko.

Useimpiin raunioihin peritään pääsymaksu - turisteilta noin 20 bahtia, thailta viisi bahtia. Raunioihin on kuitenkin mahdollista päästä tutustumaan omatoimisesti illalla, kun vartijat ovat jo lähteneet. Ayutthayassa on myös merkittävä museo, Chao Sam Phraya National Museum, jonka kuningas Rama IX perusti vuonna 1961. Museo sijaitsee Thanon Rochanalla lähellä Vihan Phra Mongkhol Bophitia.

Vaikka moderni Ayutthaya onkin pieni, ovat rauniot levittäytyneet hyvin laajalle alueelle, ja niiden tutkimiseen on hyvä varata aikaa. Vuokrapolkupyörä on mainio väline liikkua alueella, koska korkeuseroja ei ole ja liikenne on hyvin vähäistä.

Liikenneyhteydet

Ayutthayan kaupunkiin pääsee parhaiten jokiveneellä Bangkokista tai junalla, sillä kaupunki on pohjoisen rautatien varrella.

1. Ayutthayan viralliset sivut The total population recorded in September 2002 was 744,862 (362,816 males and 382,046 females). Phranakhon - Si - Ayutthaya district had the most population (139,603) and the least was Ban Praeg district (9,439).

2. Ayutthayan viralliset sivut Phranakhon - Si - Ayutthaya or Krung - Si - Ayutthaya or Ayutthaya in short , used to be the capital of Thailand for 417 years. The city was founded by King Rama I (King U - Thong) on April 3, 1350 and ruled by 33 monarchs until 1767.

Aiheesta muualla

# data[].attributes.attachment_link.description
Ayutthaya, Ajuttaja tai Ayudha (Phra Nakhon Si Ayutthaya, Krung Kao, thaiksi พระนครศรีอยุธยา) on samannimisen provinssin pääkaupunki Thaimaassa Chao Phraya -joen saarella noin 70 kilometriä Bangkokista pohjoiseen. Kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I vuonna 1350, ja siitä tuli Ayutthayan kuningaskunnan pääkaupunki aina vuoteen 1767 asti, jolloin burmalaiset hyökkäsivät maahan ja tuhosivat sen.

# data[].attributes.body
Struven ketju

# data[].attributes.body
Herra Buddha syntyi vuonna 623 eKr Lumbinin pyhällä alueella Etelä-Nepalin Terain tasangoilla, todisteena Mauryan keisari Asokan vuonna 249 eKr. Pystyttämälle pylväälle.{Lumbini buddha birth place}

# data[].attributes.body
Bhaktapur Durbar -aukio on vanhan Bhaktapur-kuningaskunnan kuninkaallinen palatsi, 1400 metriä merenpinnan yläpuolella.  Se on Unescon maailmanperintökohde.  Bhaktapur Durbar -aukio sijaitsee nykyisessä Bhaktapurin kaupungissa, joka tunnetaan myös nimellä Khwopa, joka sijaitsee 13 km Katmandusta itään.

# data[].attributes.body
Tallinnan vanhakaupunki