# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Звідки береться мотивація та як її підвищити вирішили дослідити вчені Гарвардського університету. У багатопрофільному дослідженні Національної наукової ради з розвитку дитини при цьому університеті йдеться про те, що на вмотивованість до певної діяльності впливає спадковість. Але значно більше - досвід досягнень та поразок, приклади дорослих, виховання.

"Ця дитина просто не хоче вчитися!" - можна почути і від батьків, і від вчителів. Якби всі школярі мали високу мотивацію, проблем би було в рази менше. "Ви ж професіонали, ви і заохочуйте" - дорікають педагогам батьки. "Якщо дома не привчили вчитися, у школі з таким учнем доведеться мучитися" - відповідають учителі.

Вчені довели: немає дітей, які не хочуть нічим займатися. Вплив родини значний, адже найбільше чутлива до таких змін дитина в дошкільні роки. Та на дитину будь-якого віку можна впливати - на краще чи на гірше.

Діти, які здаються мало вмотивованими до навчання чи дослідницької діяльності, насправді мають розвинену мотивацію уникнення. Вона спонукає уникати небезпеки, ризику, негативу на кшталт критики чи низьких оцінок. За такого настрою налаштувати на довгострокову мету зовсім важко. Є другий вид мотивації - досягнення, яка направляє нас до винагороди, результату. За такого настрою можна розвивати цілеспрямованість, бажання отримати відкладене задоволення. Ці два види мотивації врівноважують один одного.

Системи мотивації мозку є особливо чутливими в період раннього дитячого розвитку. Діти до трьох років починають розрізняти загрози, яких справді потрібно уникати, і ті, що менш небезпечні. Наприклад, грім може злякати, але в присутності дорослого, з яким почуваються захищеними і міцні стосунки з яким значно знижують рівень стресу, малюки дивляться на дорослого і не плачуть.

Якщо такого дорослого немає, дитина переживає забагато страху - будь-що стає джерелом стресу, можна сказати, їй страшно жити. І тоді уникнення стає головним видом мотивації. Проте йдеться не лише про сиріт. Якщо мама тривалий час була на заробітках або в лікарні, а її заміщували по черзі бабусі, тітки - це те саме. Якщо дорослі поводяться як діти - через залежності або просто істерично, непередбачувано. Якщо в мами довго була післяпологова депресія. Якщо батьки не емпатичні, ігнорують сльози та звернення дитини, переймаються лише тим, щоб задовольнити її фізичні потреби. Якщо мама, приміром, схильна гіперопікати і навіює дитині, що на кожному кроці - небезпека, бо надмірно боїться, що малюк постраждає, або уникає клопотів через його самостійність.

Брак позитивних відносин з дорослими знижує мотивацію спробувати нові види діяльності. Навіть за спадкової схильності до мотивації винагороди. Дослідження на тваринах довели: через негативний досвід мозок активізує зону, що породжує страх, одночасно зменшивши зону, що породжує бажання. Із часом відбувається переформатування схем в гіпокампі, що керує пам'яттю, та в мигдалині, що бере участь в емоційних реакціях.

Також важливо, щоб малюк бачив, як дорослі працюють. Дослід довів: дитина до року, яка бачить, як дорослий успішно виконує завдання, зробить значно більше спроб досягти успіху, ніж та, яка бачить, що дорослий не досягає успіху.

Але є ще один період нейронної гнучкості та змін - підлітковий вік. Так, дошкільнятам підтримка дорослих значно важливіша, ніж однолітків, і навіть критика друзів не знизить мотивацію. У підлітків все навпаки. Через бурхливі зміни в організмі вони надто емоційно реагують на відгуки однолітків, особливо протилежної статі. Соціальне прийняття спонукає до збільшення виділення природних опіоїдів і активує ділянку мозку, відповідальну за вивільнення дофаміну. Ті, хто раніше мав мотивацію уникнення, особливо болісно реагують на несприйняття однолітками. Чим можуть допомогти батьки? По-перше, вони мають заздалегідь, ще в допубертатному віці (10-12 років) створити позитивне оточення - шанс знайти друзів на гуртках, студіях, секціях тощо, серед дітей приятелів батьків. Бо підлітки вже не слухатимуть порад мами чи тата, з ким товаришувати. Тож у них має бути хоча б вибір. По-друге, батьки можуть давати підтримку, родинне тепло. Хоча здається, що підлітки на це не звертають уваги, насправді все це - найкращий спосіб знизити ризик, якщо однолітки впливатимуть погано. Якщо компанія заохочує до антисоціальних вчинків або критикує бажання вчитися, найкраще протистоять цьому тинейджери з близькими сімейними стосунками.

1. Виявляйте допитливість і заохочуйте дослідження

Дошкільнята за своєю природою мотивовані грою, а учні початкової школи - цікавими дослідженнями та бажанням набути майстерності. Дорослі можуть посилювати ці мотиви за допомогою позитивного зворотного зв'язку, а також діти можуть копіювати їхню допитливість.

Діти інстинктивно відволікають погляд від предметів, які надмірно знайомі, але також і від надто складних. Обирають завдання саме тієї складності, яка їм потрібна. Тож у віці 6-10 років важливо йти за інтересами дитини, заохочувати будь-які спроби пізнання довколишнього світу.

2. Не покладайтеся на гаджети

Саме соціальна взаємодія є ключем до мотивації. Найкраща навчальна гра сама по собі не допоможе в цьому. Дослідження довело, що діти вчать мову швидше завдяки безпосередньому спілкуванню з учителем, ніж якщо слухають і бачать його на відео. У нашому цифровому світі гаджети - гарне доповнення під час навчання, але вони не можуть замінити особисте спілкування. Саме воно вивільняє природні опіоїди - дофамін і серотонін, які активують систему винагороди мозку.

3. Хваліть процес, а не результат

Перші спроби бувають невдалими. Кожна дитина у своєму темпі опановує нові навички. Якщо ви оцінюватимете лише вдалі спроби, з'явиться страх негативної оцінки, побоювання не виправдати очікування. Це підсилюватиме мотивацію уникнення. Але "молодець, чудово" на не дуже вдалий результат - теж знижує мотивацію. Адже якщо хвалять за все, навіщо робити зусилля? Тож найкращий вихід: підтримка та похвала за зусилля, зосередженість, працю.

4. Розвінчайте міф про вроджені таланти

Те, що оточення дітей говорить про таланти, має величезне значення. Якщо вважається, що люди мають або не мають здібності від природи, початкова невдача пояснюється браком таланту, а це знижує мотивацію. Якщо йдеться про важливість практики, праці заради досягнення результату, мотивація підвищується. Доведено, що навіть дитина, яка звикла вважати себе позбавленою здібностей, значно підвищує навчальні успіхи, якщо авторитетний дорослий доведе, що це не так, що спроби та помилки дадуть результат.

5. Обережно зі стимулами

Якщо ж хлопчик чи дівчинка привчені до матеріальних винагород, це гасить довгострокову мотивацію. Очікуваний приз втрачає новизну, і мозок виявляє менше нейронної активності в дофаміновій системі. Якщо нагорода ще й менша, ніж очікувалося, мотивація різко гальмує. Тож якщо вдалися до винагород, єдиний спосіб зберігати мотивацію - "підвищувати ставки". Приз має бути сюрпризом та ще й кращим, ніж дитина очікувала. Це не дуже реально. Тому найліпший спосіб прищепити здорову мотивацію - позитивні відгуки плюс цікава дитині діяльність: гра, творчість, дослідження.

6. Даруйте дитині переживання успіху

Доводьте дітям на практиці, що успіх можливий. Ми навряд чи будемо мотивовані робити що-небудь, якщо думаємо, що це неможливо. Якщо учневі щось важко дається, є спокуса давати нові завдання, наздоганяти. Але кожна дитина повинна мати завдання, у яких вона успішна. Складне діліть на "маленькі кроки", щоб учень впорався і захотів рушити далі.

7. Критикуйте вже вмотивованих

Дитина, яка прагне стати спортсменом, конструктивну критику з боку тренера сприйме як шанс поліпшити результати. А ось новачок у фітнес-центрі, що просто зайшов позайматися, після критики може розчаруватися у своїх силах і більше не прийде туди. Тож критикуйте лише тих, хто вже готовий до цього. На тих, у кого мотивація слабка, значно краще вплине заохочення за спроби, підказки, спрощення завдань.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Як правильно мотивувати дитину вчитися - гарвардське дослідження - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Звідки береться мотивація та як її підвищити вирішили дослідити вчені Гарвардського університету. У багатопрофільному дослідженні Національної наукової ради з розвитку дитини при цьому університеті йдеться про те, що на вмотивованість до певної діяльності впливає спадковість. Але значно більше - досвід досягнень та поразок, приклади дорослих, виховання. "Ця дитина просто не хоче вчитися!"

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
05366.com.ua - Сайт города Кременчуга

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Считаете ли вы, что это ошибка? Отправить

# data[].attributes.attachment_link.title
Бажання вчитися і розвиватися - запорука успіху вашої дитини в життя

# data[].attributes.attachment_link.description
Бажання вчитися і розвиватися - запорука успіху вашої дитини в життя

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телекомпанія М-студіо

# data[].attributes.attachment_link.title
Бажання до навчання

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Новини Ніжина/ новости Нежина

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Багато батьків стикаються з такою проблемою в навчанні своїх дітей, як відсутність мотивації. Діти не хочуть вчити уроки, виконувати домашні завдання, не хочуть іти до школи і не розуміють, навіщо їм знання з тих чи інших предметів. Мотивація може зникнути як в першому класі, так і в усіх наступних, коли нічого, здавалося б, не віщує біди.

Що ж робити, якщо раптом дитина втратила інтерес до навчання? Як підтримувати бажання пізнавати щось нове? Як бути з відсутністю мотивації, коли дитина втратила інтерес до школи?

На сьогоднішній день, за моїми враженнями, однією з ведучих проблем педагогіки являється відсутність інтересу до процесу пізнання і небажання вчитися. Деякі діти втрачають мотивацію в середній ланці, інші - уже з першого класу. Незважаючи на те, що над цією проблемою працює багато людей, а на прилавках книгарень ви зможете знайти на цю тему безліч книг і порад, та й в кожної сім'ї є з цього приводу власна думка, питання залишається надзвичайно актуальним.

Різні батьки справляються з нею по-різному: хтось лякає перспективою двірника, хтось ставить в приклад Біла Гейтса, хтось звинувачує школу, перекладаючи відповідальність на плечі вчителів. Одні батьки карають за погані оцінки - лишають телефону, кишенькових грошей, саджають під домашній арешт, інші - платять за гарні оцінки обговорену суму грошей чи щось купляють для винагороди. Але чи можливо мотивувати дитину іншим способом? Сьогодні я пропоную розглянути саме поняття мотивації більш широко, і, можливо, у вас з'являться нові ідеї заохочення до навчального процесу.
Мотивація - що це?
З точки зору науки, мотивація походить від англійського слова "movere" - в перекладі - "рухати". Тобто, це те, що змушує людину виконувати певні дії з наполегливістю і завзятістю. Мотивована людина більш швидко та легко досягає бажаного результату.

Самою природою в нас закладено мотивацію, адже, отримуючи бажане, досягаючи довгожданої цілі, ми відчуваємо щастя, переживаючи ситуацію успіху. За це почуття відповідають спеціальні гормони, виділення яких являється нагородою за досягнений результат. І, чим довгостроковіша ціль, чим складніше задача - тим сильніше відчуття щастя.

Якщо віднести це до навчання, можна сказати, що якщо дитина менше впевнена в тому, що вона зможе справитись з завданням, тим позитивніше буде сприйматись перемога. І звичайно, саме завдяки цьому мотивація закріплюється або зростає.

Але якщо довгоочікуваної нагороди (або бажаного результату) дитина не отримує, мотивація знижується кожного наступного невдалого разу, і поступово зникає зовсім. Це стається у тих випадках, якщо перед дитиною ставлять завищені вимоги, коли результату досягти надзвичайно складно, чи навіть неможливо, або коли успіх сприймається як щось звичне, повсякденне. В таких умовах сформувати мотивацію практично нереально.

Мабуть, всі батьки помічали, як дитини радіє, коли вперше виконує щось нове - наприклад, складає пазл чи конструктор. Але за другим, третім разом радість поступово згасає і нарешті перстає відчуватись взагалі. Це і є приклад формування мотивації до навчання з наукової точки зору - її постійно потрібно підкріплювати чимось новим, щоб вона не знижувалась.

Формування мотивації до пізнання у дитини починається не з першого класу, а від народження - в домашніх умовах. Кожна сім'я по-своєму формує у дитини бажання розвиватися і пізнавати щось нове, вибираючи різні стилі виховання і заохочення, які мають свої плюси і мінуси. Але ключовим тут являється одне - саме батьки закладають основу і формують у дитини бажання навчатися.

Кінцевий результат побудови мотиваційної лінії - шкільна успішність. Але для більшості батьків і дітей домашні завдання стають щоденним нелегким випробуванням власного терпіння. Щоб дитина сіла виконувати завдання, треба нагадати їй про це кілька десятків разів. Але навіть коли вона нарешті почула, замість виконання уроків вона може захопитись малюванням чи спогляданням природи за вікном. Батьківське терпіння втрачається - і в результаті ми маємо скандал. Таким чином, дитина не отримує задоволення від навчання, а сприймає його як ворожий процес. Ще гірше, коли уроки використовуються в якості покарання: провинився - сідай вчити домашнє завдання чи виконуй додаткові вправи. Де ж тут з'явитися мотивації?

Успіхи і невдачі в шкільному навчанні - це не тільки показних розумових здібностей дитини. Шкільна успішність - це сума навичок, вмінь, знань і бажання вчитися. Дитина, невпевнена в собі, з небажанням вчитися і з відсутністю розуміння, навіщо це взагалі, буде мати складнощі в процесі пізнання і реалізації в практиці отриманих знань. Відсутність мотивації призводить, врешті-решт, до стійкої неуспішності та інтелектуальної пасивності, і, як наслідок, до негативних відхилень в поведінці.

Саме над створенням необхідних навичок і вмінь для навчання ми працюємо на наших тренінгах для дітей "Впевненість.Лідерство.Успіх", які уже розпочалися і де ми розвиваємо комунікативні здібності, вміння ставити цілі і впевнено крокувати до своєї мети. ! Тому запрошуємо учасників до нової групи.

Деталі за посиланням або на сторінці Фейсбуку FB: fb.me/PidlitokvNyzhyni.
Якщо у вас залишились питання - запис на консультацію по телефону 0680735195, Тетяна.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Опубліковано: Судак Тетяна

# data[].attributes.attachment_link.title
Мотивація дитини до навчання - що це і звідки її взяти?

# data[].attributes.attachment_link.description
Багато батьків стикаються з такою проблемою в навчанні своїх дітей, як відсутність мотивації. Діти не хочуть вчити уроки, виконувати домашні завдання, не хочуть іти до школи і не розуміють, навіщо їм знання з тих чи інших предметів. Мотивація може зникнути як в першому класі, так і в усіх наступних, коли нічого, здавалося б, не віщує біди.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Навчання досить складний процес. Діти часто втрачають бажання зосереджуватися та вивчати щось нове. Для цього батькам слід бути уважними та знайти для дитини мотивацію.

Мотиваційними порадами поділилися у телеграм каналі "Психологічна підтримка". Ось ці п'ять порад:

Навчайте дитину в ігровій формі. Якщо дитина не хоче вчитися або у неї щось не виходить, ви завжди можете придумати гру, при виконанні якої вона зможе зробити ті чи інші завдання.

Підтримуйте захоплення дитини. Не нав'язуйте свої улюблені заняття, дозвольте їй займатися своїм хобі. Допоможіть дитині відкрити її приховані таланти або розвинути вже наявні.

Маленькі заохочення, а не великі нагороди. Заохочуйте дитину, хваліть за результат, але не варто це робити в грошовій формі і у вигляді дорогих подарунків. Інакше настане час, коли дитина захоче продати вам результати своєї праці дорожче.

В першу чергу цікавтеся тим, що дитина вивчила в школі, а не її оцінками. Покажіть їй, як можна застосувати отримані знання. Частіше спонукайте дитину до роздумів, обговорення.

Процес навчання буде ефективнішим, якщо чітко сформувати межу між заняттями і відпочинком. Обов'язково у дитини повинні бути вільні години для гри і спілкування з однолітками.

А як ви мотивуєте свою дитину? Поділіться лайфхаками у коментарях. Сьогодні вітаємо Андрія та Дмитра. Історія, заборони та прикмети 4 жовтня COVID в Україні. Минулої доби госпіталізували понад дві тисячі людей

# data[].attributes.attachment_link.title
​​Як мотивувати дитину до навчання? П'ять порад від психологів - 20 хвилин

# data[].attributes.attachment_link.description
Навчання досить складний процес. Діти часто втрачають бажання зосереджуватися та вивчати щось нове. Для цього батькам слід бути уважними та знайти для дитини мотивацію. Мотиваційними порадами поділилися у телеграм каналі "Психологічна підтримка". Ось ці п'ять порад: Навчайте дитину в ігровій формі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інколи батьки розповідають мені, що їхня дитина в навчанні не надто старанна, неуважна, що, зіткнувшись із труднощами, впадає у відчай, а з часом взагалі втрачає бажання вчитися.

Третина батьків заявляє про те, що хоче розвивати у своїй дитині потяг до знань, і також переживають, що це зацікавлення непостійне. Деколи йдеться про учнів початкової школи, тобто про дітей восьми-десяти років, а іноді - про трирічних. У всякому разі, інтерес до навчання займає важливе місце у вихованні дітей і, як свідчать численні факти, діти втрачають його щораз раніше.

Більшість шкіл не мають на меті зробити навчання цікавим

Постійно тривають дискусії стосовно того, що є причиною такої ситуації: застарілий підхід до навчання, стрімкий розвиток технологій, щось інше (чи все разом). Але цілком зрозуміло, що не варто ігнорувати цю тенденцію. Сьогодні батьки потребують зрозумілих інструментів впливу на процес навчання дитини, але водночас не хочуть, як свідчить мій досвід, надто заглиблюватися в цей процес. Про це й поговоримо.

Інструмент №1 - Симпатія. Дитина, яка рівняється на наставника в навчанні

Ймовірно, в недалекому майбутньому людину буде навчати небіологічний розум, штучний інтелект, який тонко підлаштовуватиметься під кожного учня. Можливо, це відбуватиметься у віртуалі. Не виключено, що саме такою буде крута й ефективна реальність майбутнього, в якому кожна дитина буде зацікавлена в навчанні. Та наразі люди вчаться від людей і з людьми. Звідси й важливість такої простої речі як симпатія до наставника.

Симпатія до вчителя може компенсувати поганий настрій, труднощі при засвоєнні матеріалу, низьку мотивацію та нерозуміння того, навіщо все це потрібно. У мене було чимало учнів, які приходили на урок тільки тому, що зустрінуть там своїх друзів, веселого та цікавого вчителя, який розповідає історії, бавиться, бешкетує, жартує, завжди чекає своїх учнів і радіє зустрічі з ними. Чим менша дитина, тим більший вплив має цей фактор на інтерес до навчання.

Що робити?

Запитайте у своєї дитини, що вона думає про вчителя. Не забувайте, що на питання "Чи подобається тобі цей учитель?" дитина може відповісти "Так", аби нікого не образити, або "Ні", бо ще не освоїлася в новій ситуації. А тому варто ставити відкриті запитання: "Що ти думаєш про цього вчителя? Чому ти так вважаєш? Що тобі сподобалось на уроці? Що не сподобалось? О чудово, було весело, а що саме?" тощо. Такий короткий діалог допоможе зрозуміти що й до чого.

Тому, якщо раптом через певний час учень усе ще не відчуває особистої симпатії до наставника, то слід серйозно задуматися над іншими варіантами.

Інструмент №2 - Гра. Дитина, яка не нудьгує

"Якщо все у світі безсенсове, - сказала Аліса, - то що заважає вигадати якийсь сенс?"

Діти не хочуть вчитися - вони прагнуть досліджувати. У першому випадку значна частина знань приходить ззовні, тоді як у другому дитина-дослідник за допомогою зовнішніх "запитів пошуку" отримує знання через власний досвід та роздуми.

Діти не хочуть ставати вченими, що скніють над горами книг і годинами просиджують на лекціях. Вони прагнуть пригод, хочуть бути піратами, які вздовж і впоперек ріжуть плеса океанів у пошуках скрині Дейві Джонса, хочуть бути Індіанами Джонс чи Ларами Крофт, які перетинають пустелі у пошуках давно забутих гробниць із захованими скарбами, що розбурхують їхню уяву. Вони хочуть торкатися світу, залишати на ньому відбитки своїх пальців. Більшою чи меншою мірою. І насправді гра є найкращим способом допомогти маленьким дослідникам.

Що робити?

Якщо ваша дитина не надто зацікавлена в навчанні, запропонуйте їй декілька цікавих завдань - те, що називають геймплеєм. Хай це буде не надто складна, але й не надто проста гра, яка пропонує цікаві можливості та досягнення, що заохотять дитину не опускати рук і йти далі.

Наприклад, ваша дитина вивчає англійську. Вдома вона щось просить у вас, скажімо, тістечко. Нехай попросить англійською, при цьому складність може бути різною: від простого "cookie" до речення на зразок "Mom, give me a cookie, please". Далі можна запитати, скільки саме тістечок вона хоче, якого вони кольору, якої форми тощо, жодних обмежень.

Щойно дитина виконає завдання, вона отримує те, що хотіла. Вигадуйте правила: одна правильна відповідь - одне тістечко, заспіваєш - отримаєш джем як бонус. Завжди можна допомогти дитині, виконати завдання разом з нею, звісно, міра залучення залежить від готовності і здібностей батьків (наприклад, володіння англійською).

КОЛИ ДИТИНА В НАВЧАННІ РОЗУМІЄ, ЩО ЙОГО МОЖНА ПОКИНУТИ В БУДЬ-ЯКИЙ МОМЕНТ, ТО САМА ВИРІШУЄ ЗАЛИШИТИСЯ

Постійно пропонуйте дітям невеликі квести, кидайте виклики, винагороджуйте за перемоги, відзначайте маленькі досягнення, давайте шанс проявити себе знову і знову. Якщо ваша дитина вже пішла до школи, запропонуйте їй позмагатися з вами чи з кимось іншим - змагальний дух підбадьорить маленького дослідника.

Запам'ятайте, у грі всі програші й перемоги тимчасові, бо сама гра ніколи не закінчується. І про це теж неодмінно скажіть дитині.

Інструмент №3 - "Ти не повинен". Дитина, яка не пригнічується в навчанні

Це про свободу. І це доволі делікатна річ. Чи тоді, коли йдеться про індивідуальне навчання чи про навчання в групі - завжди є цінності, правила, дисципліна, навчальний план, бажання інших учнів у групі. Усе це певною мірою обмежує, то куди ж тут втиснути свободу дитини? І як донести до наших маленьких друзів, що вона завжди в них є.

Якось до мене прийшли батьки з маленьким Кіросом. Тоді йому ще не виповнилося й трьох років. Було літо, через певні формальності батьки вирішили, що Кірос піде в дитячий садочок тільки через рік, а тим часом було б чудово повчитися англійської мови. Складність полягала в тому, що дитина постійно перебувала з рідними, дуже мало спілкувалася з іншими дітьми і, якби не заняття англійською, не мала б досвіду роботи в групі з іншими учнями ще цілий рік. І, до речі, це Кіроса цілком влаштовувало.

Як вирішили проблему?

Перший місяць Кірос приходив на заняття і плакав. По півтори години на кожному уроці. Він робив собі перерви, виходив до батьків у лоббі нашого кампусу, а тоді повертався у клас, сідав на стілець позаду і знову ревів, навіть якщо сльози вже не текли. Асистентка витирала йому сльози. Щоб дитина не почувалася покинутою, батьки завжди були поблизу. Решта 9 дітей у класі були на рік-півтора старшими від Кіроса. Вони ходили в дитячий садок і працювали зі мною за програмою, поки Кірос намагався адаптуватися. Через місяць Кірос почав працювати разом з усіма. А зараз, коли минуло вже три роки, він не тільки один із найкращих учнів у цьому класі, але й у всій школі. Виконуючи на конкурсах дитячі пісеньки англійською, він просто підкорює серця.

Звісно, це складна ситуація, і успіх - це заслуга багатьох (батьків Кіроса, батьків інших учнів, всіх учнів і асистентки). Та ключ був у іншому.

Головне, що ми зробили тоді для Кіроса, це сказали йому: "Ти не повинен". Не повинен сидіти поруч з іншими учнями, бавитися з усіма, співати, відповідати на запитання, щось запам'ятовувати, бути веселим, якщо так не почуваєшся. Тобі сумно і ти хочеш плакати? Будь ласка. Просто посидь трішки в класі, подивись, а плакати і сумувати можна.

Цей інструмент не працює окремо від інших чинників і таланту вчителя. Бо мати свободу - це майже те саме, що мати крила. І кожне маленьке "ти не повинен" розрізає мотузочку, якою зв'язані ці крила, допомагаючи дитині розправити їх і полетіти. Інколи, коли дитина в навчанні розуміє, що його можна покинути в будь-який момент, то сама вирішує залишитися.

Сучасні батьки мають мало контролю над процесом навчання. Спершу прискіпливо перевіряй, тоді беззастережно довіряй - такий підхід до шкіл і вчителів. Однак, три описаних вище інструменти додадуть вам трохи цього самого контролю.

Щоб продовжити вивчення теми, читайте далі: Почути головне: 8 порад як оцінити цінності топкандидата

# data[].attributes.attachment_link.title
3 способи зацікавити дитину вчитися

# data[].attributes.attachment_link.description
Інколи батьки розповідають мені, що їхня дитина в навчанні не надто старанна, неуважна, що, зіткнувшись із труднощами, впадає у відчай, а з часом взагалі втрачає бажання вчитися. Третина батьків заявляє про те, що хоче розвивати у своїй дитині потяг до знань, і також переживають, що це зацікавлення непостійне.