# data[].attributes.headline
Фото автора твору

# data[].attributes.subject
Фото автора твору

# data[].attributes.body
Український письменник, поет, журналіст та кіносценарист. Народився 14 січня 1937 року в с. Старий Животів, що на Вінниччині.

Любов до літератури Євгену ще з дитинства прививали батьки-вчителі.

Письменницькою справою зайнявся ще у юні роки, це допомогло закінчити школу з відмінними оцінками.

З 1955 року навчався в Ніжинському педагогічному інститут ім. М. Гоголя, де відразу долучився до літературної студії.
Співпрацював з редакціями газет Вінниччини, Львівщини та Чернігівщини.
З1961року почав працювати в«Літературній Україні», потім у видавництві«Радянський письменник». А вже у 1962 році вийшла друком перша його збірка оповідань «Люди серед людей».
У складі делегації молодих письменників відвідав Францію. Після цього активно почав писати й видавати новели та повісті, які перекладали і видавали в Росії, Польщі, Болгарії, Німеччині.
Став лауреатом Державної премії України імені Т. Шевченка.
Творчий доробок Євгена дуже великий: оповідання, повісті, романи, новели, збірки віршів, але найбільше припали до душі читачам твори для дітей.
Помер Євген Гуцало 4 липня 1995 року.

# data[].attributes.headline
Його літературна творчість налічує понад 200 оповідань, 20 повістей, 2 романи, 3 збірки поезій, книжки для дітей та публіцистика

# data[].attributes.subject
Його літературна творчість налічує понад 200 оповідань, 20 повістей, 2 романи, 3 збірки поезій, книжки для дітей та публіцистика

# data[].attributes.headline
Цікаві факти з дитинства

# data[].attributes.subject
Цікаві факти з дитинства

# data[].attributes.body
Коли хлопчина перечитав уже всю домашню бібліотеку, то завітав до невеличкої шкільної книгозбірні, яку одразу ж «проковтнув». І довелося їздити до сусіднього села Корделівки (де саме викладали його батьки),  вишукуючи собі книжки для читання. Коли ж і в Корделівці не залишилося непрочитаної книжки, Євген-книголюб спрямував свій читацький порив до районного центру — Калинівки, привозячи з тамтешньої бібліотеки стоси книжок та перечитував їх.
*****
«... ще років у десять, власноруч збив неоковирного дерев'яного стола, поставив його біля хати у кущах бузку і, день у день, писав за тим столом вірші та оповідання. Потім ті твори відсилав до редакцій газет та журналів...»

# data[].attributes.headline
«…ЗДАЄТЬСЯ, Я ПИСАВ ЗАВЖДИ»

# data[].attributes.subject
«…ЗДАЄТЬСЯ, Я ПИСАВ ЗАВЖДИ»

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Микола Руденко прочитав мої перші оповідання - і допоміг опублікувати в журна лі "Дніпро", це був дебют з чотирьох оповідань. Та ще й рекомендував мою першу книжку видавництву "Молодь", де в 19 62 р. побачили світ мої "Люди серед людей".

Київ, 26 травня 1995 р.

(Виступ Є. Гуцала при одержанні премії Фундації Тетяни та Омеляна Антоновичів, присудженої за роман-трилогію "Позичений чоловік", "Приватне життя феномена", "Парад планет").

***

"Мені завжди хотілося написати українську душу,

Та це буде потім - і перші книжки, і любов мільйонів читачів, і визнання літературних критиків, і престижні літературні премії, і невпинне цькування... А на початку п'ятдесятих років минулого століття сільському хлопцеві, котрий блискуче закінчив середню школу, найбільше у світі хотілося вступити до столичного університету. Тож Євген вирушає до Києва, маючи намір стати студентом Київського держуніверситету імені Т. Шевченка. Тоді, у 1954 році, конкурс до цього найпрестижнішого в Україні навчального закладу був величезний - 15 осіб на місце! Окрім того, за тодішніми правилами, іспити треба було складати практично з усіх основних дисциплін, що вивчалися у школі. З усіх предметів Женя отримав п'ятірки, а на останньому іспиті з географії його просто "завалили", поставили четвірку, що означало, що він не набрав потрібної кількості балів. Для вразливого хлопця це було страшним ударом і навіть не через те, що він не став київським студентом, і що мрії про навчання в університеті не здійснилися - найбільше його образила несправедливість, адже географію він знав чудово.

Початок літературної кар'єри Євгена Гуцала, що припав на роки "відлиги", був надзвичайно успішний. Перша книжка "Люди серед людей" вийшла в світ, коли йому було лише 25 років. Павло Загребельний, тодішній головний редактор "Літературної газети" (так тоді звалася "Літературна Україна"), прочитавши кілька оповідань молодого письменника, одразу ж запросив його працювати в "Літературці" редактором. Тоді ж відбулася неймовірна поїздка до Франції у складі делегації молодих письменників з різних союзних республік. Та, головне було відчуття неймовірної свободи - нарешті можна було дихати на повні груди й не озиратися на літературних держиморд з їхніми приписами й заборонами.

Одна за одною виходять книжки новел і повістей, самі назви яких звучать, як виклик "виробничій" соцреалістичній прозі: "Яблука з осіннього саду" (1964), "Скупана в любистку" (1965), "Олень Август" (1966), "Хустина шовку зеленого" (1966), "Запах кропу" (1969), "У лелечому селі" (1969)...

Мені б не хотілося, щоб у читачів склалося враження, що Євген Гуцало був жертвою системи, чи мучеником. Мабуть, головною його рисою була абсолютна природність, невміння удавати чи грати якусь непритаманну йому роль. І це навіть не його заслуга - просто він таким народився. І коли на початку 80-х з'явилися один за одним три "химерні" романи: "Позичений чоловік" (1981), "Приватне життя феномена" та "Парад планет" (1982), багато хто і з читачів, і з критиків був вражений. Адже досі Євген Гуцало був для всіх неперевершеним стилістом, тонким ліриком, поетом у прозі. А тут у романі-трилогії життя простого селянина Хоми Прищепи постає у неймовірному, фантастичному, а то й гротескному світлі. Власне, це роман абсурду, де колгоспне життя з його "героїчними буднями" - боротьбою за надої та зібраний урожай - переплітається з містичними прозріннями головного героя, спілкуванням з позаземними цивілізаціями, провіщенням майбутнього. Аж врешті простий радянський колгоспник Хома Прищепа приходить до осягнення усіх таємниць Всесвіту!

В оповіданнях, що увійшли до книжки "Сім'я дикої качки", є веселі й сумні пригоди. Ось головний герой оповідання "Єгипетський гусак" хлопчик Сяник вирішив покепкувати з молоденької вчительки, яка нещодавно приїхала до їхнього села, і продав їй під виглядом рідкісного "єгипетського гусака" звичайного... журавля. Здавалося б, учителька мала покарати брехуна, зганьбити його перед усім класом, та Ніна Семенівна розуміє, що Сяник не звичайний шахрай, котрий хотів видурити у неї кілька карбованців. Вона відчуває, що хлопець - фантазер, він хоче прикрасити, розфарбувати буденне навколишнє життя яскравими барвами. І врешті хлопцеві самому стає соромно і за те, що підманув молоду вчительку, і за те, що упіймав безборонного птаха. І коли вони разом пізно ввечері відпускають на волю журавля і переконуються, що птах полетів до свого гнізда, і Сяник, і Ніна Семенівна почуваються щасливими. Тепер їх об'єднує спільна таємниця: і ці вологі сутінки на болоті, і птах, що спершу не хотів злітати, і співчуття до змученого журавля. І, мабуть, на все життя запам'ятає непосидющий хлопчик, як чужа у їхньому селі міська дівчина навчила його співчувати слабшому - тому, хто від тебе залежить.

Так само драматичний і прекрасний світ постає в книжці "Пролетіли коні" (2008). Скажімо, мрійник Михалко з оповідання "До Танаськи по молоко" перетворює цілком буденну подію (мати послала хлопця по молоко на інший куток села до баби Танаськи) у захопливу пригоду, сповнену несподіванок, таємниць та зустрічей. Дорогою до баби Танаськи Михайлик помічає цибатого лелеку, що стоїть у гнізді. "Гей ти, бузько, про що думаєш?" - запитує хлопчик у птаха. "Про жаб і про жабунів" - відказує лелека і тут таки нагадує малому, що слід поспішати, бо мати гніватиметься, що син так довго не вертається додому. Читач чудово розуміє, що ця розмова з птахом існує лише в Михайликовій уяві, і що хлопчик створює навколо себе свій власний фантастичний світ.

Та все ж дитинство - найщасливіша пора в житті людини. В цьому переконаний автор цієї книжки, в цьому він переконує й своїх читачів. Скільки дивовижних відкриттів чекає на героїв повісті "Саййора"! Це прониклива й щира розповідь про першу хлоп'ячу закоханість, про бажання поділитися з незнайомою дівчинкою з дивовижним ім'ям Саййора найбільшим секретом - познайомити її з кумедним лисенятком, яке крадькома приходить до річки й краде, зловлену хлопчиком рибу. Звичайно, діти не говорять про свої почуття, та й навряд чи здогадуються про те, що з ними відбувається. Але раптом світ для цих двох наївних і добрих дітей сповнюється нових барв і звуків, їхні душі відкриваються до краси й радості.

часи, коли в Україні люди повільно й болісно поверталися до мирного життя, коли ще живі були спогади про страшні роки німецької окупації, і діти щодня вибігали на околицю села, бо вірили, що от-от на дорозі з'явиться втомлений солдат у вицвілій гімнастерці і скаже: "я твій батько". А самотні матері день у день тяжко працювали, щоб поставити на ноги дітей.

І ми віримо, що не зважаючи на безліч змін, що сталися впродовж останніх десятиліть у нашому житті, не зважаючи на неймовірні досягнення науки й фантастичні здобутки техніки - комп'ютери, мобільні телефони, надсучасні літаки й автомобілі - головним дивом у світі залишається людина і її прагнення осягнути вічну загадку буття.

Леся ВОРОНИНА,

"...Думаю, не багато в українській дитячій прозі можна назвати повістей чи романів, де гуманізм нашого суспільства був би втілений в таких живих, по-людському зворушливих образах. Поруч (ідеться про дилогію Гр. Тютюннка "Климко" та "Вогник далеко в степу" - Н. М.) я можу назвати маленьку, талановито написану повість Миколи Вінграновського "Первінка", де відчувається та ж сувора атмосфера війни і де герой-малоліток діє з тією ж селянською винахідливістю і життєстійкістю.

***

На ту пору Євген Пилипович був уже живим класиком із солідним доробком і я, звісно, мала до його творчості та до нього самого як свого талановитого земляка великий пієтет. Між молодшими авторами ходили перекази про його творчу невичерпність і невтомну працьовитість як письменника. І то була правда: починаючи з 1962-го - часу з'яви його першого видання "Люди серед людей", книжки виходили через 2-3 роки одна за одною, причому різножанрові: повісті, оповідання, новели, поезія - і набували значного розголосу в суспільстві, сколихували його. Ми шукали в творах Гуцала того, про що нам не хотіли казати влада й партія чи й забороняли те знати. А письменник багато писав про життя села, яке знав напрочуд глибоко й ґрунтовно, про народні характери та малих українців, писав правду історії - часом гірку й болючу, і за це критика його таки не милувала (яку лише "каменедробилку" влаштували йому хоча б за "Мертву зону", а потім заборонили її на 15 років). Головне ж - у творах, зокрема оповіданнях, Гуцала висвітлювалося все те, в чому проглядали народна традиція, національна своєрідність нашого життя, і це було "недозволенно" з погляду теорії "єдиного народу" і "злиття націй", яку проголосили радянські "верхи". Період хрущовської "відлиги" минув, прийшло жорстке "закручування гайок", особливо в ідеологічній сфері. Тож Гуцало був для нас майже дисидентом, і ми за це його дуже поважали, як і Григора Тютюнника.

А що робили з нами публікації в "Літературній Україні" гострих полемічних статей письменника, присвячених україно-російським стосункам! Усі ті газети передавались із рук у руки, копіювались і зберігалися. Згодом, улітку 1995-го, видавництво "Просвіта" запропонувало Євгенові Пилиповичу видати їх у книжці під загальною назвою "Ментальність орди". Як зазначила в одному з коментарів Леся Воронина, остання стаття з цього циклу так і залишилася незавершеною. Про свою роботою над цією книгою Євген Гуцало на врученні премії Антоновичів весною 1995-го сказав: "Мабуть, я сам - такий, як є, не міг би раніше написати "Ментальність орди". Але ж гріх було не задуматися над співжиттям, з дозволу сказати, російського та українського народів на українській-таки землі, гріх було не задуматися над росiйською ментальністю, яка не є такою сама в собі чи сама по собі, а яка силоміць заклала в свою дуже специфічну структуру нашу українську ментальність, нашу по-своєму дуже специфічну структуру української вдачі. Силою агресії, силою зброї, силою патологічної брутальності і патологічного розбою нам постійно нав'язувався культ російського народу, нам постійно нав'язували цивілізацію брехні, пияцтва, ненависті до праці, нав'язувалася цивілізація безгосподарності, хаосу, безперспективності, цивілізація мародерства. Зрештою, ота війна в Чечні, яку бачимо сьогодні. Така сама Чеченська війна велася в Україні завжди". Боже, як, на жаль, актуально звучить це і нині!..

Наталка ПОКЛАД,

Київ, 13 січня 2017 р.

Оксана ДУМАНСЬКА ,

***

Про нього не хочеться писати високим науковим стилем, про нього годиться - так само просто, як просто звучать його твори. Тільки за тією простотою та щирістю ховається дар високого, Богом даного, бачення.

Письменник тонкого малюнка, що народжується у процесі довгих спостережень і спроб. Його художня правда вибудована з точних деталей. Ці, на перший погляд, дрібнички й становлять життєвість слова. Мабуть, сьогодні вже так не пишуть. Бо кому цікаво, за висловом однієї української письменниці з Америки, як тече Гудзон? Однак іще й як цікаво, коли Гудзон - людська душа! Художні деталі, як і почуття, не старіють із часом, вони вбудовую ться у нашу свідомість, стають

***

(Старобільськ, 12 січня 2017 р.).

***

Творчість Євгена Гуцала (1937-1995) - особливий сегмент у традиції української літератури для дітей та юнацтва. Світ, який постає у його творах, відкриває читачам художнє мислення, світогляд талановитого письменника. Його любов до природи і людини оживає у художньому слові, озивається трепетом у маленьких серцях читачів, а душа Майстра лине "У гості до білого світу".....

Повчальним емоційно-драматичним пафосом позначене оповідання "Лелеченя". Необдуманий вчинок Андрійка Гриньчука, дитячі пустощі перетворилися на трагедію лелек та опустіле гніздо на обійсті. За народним повір'ям, лелеки оселяються біля тієї хати, в якій панує мир, злагода і приносять щастя господарям. Саме тому з таким хвилюванням очікує лелек старий Прокіп Іванович Богуш ( "На сільському кутку").

Тетяна К АЧАК ,

(Івано-Франківськ,2017 р.).

***

Ольга К УПРІЯН ,

***

Марія МОРОЗЕНКО ,

***

Апофеоз білого кольору, торжество снігової білини, яка, однак, не видається одноманітною, а розкинулась морем, де хвилі грають сліпучими спалахами, де сяйво має свої ритми і тональність.

Сніги в цей день, коли сонце птахом-месією звершує величний ритуальний політ над землею, начебто сягнули найповнішого розвитку своєї теми в тому самостійному музичному творі, яким є прелюдія весни. Вони зацвіли так, як іще не цвіли досі, і сяйво розквітлих снігів наче аж гримить нестримною радістю, і довкола перейнялось її настроєм - дерево і пташка, протоптана до колодязя стежка й людина, що йде з відром по воду... І як не пошкодувати, що минущий цей апофеоз білого кольору, минуще торжество снігової білини!"

Лілія ОВДІЙЧУК ,

Валентина ЗАХАБУРА

(Київ, 14 січня 2017 р.)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитяча література

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
иллюстраторы

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
детская литература

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
украинская литература

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитяча література

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська література

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
научные исследования

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
наукові дослідження

# data[].attributes.attachment_link.title
КЛЮЧ - Євгенові Гуцалу - 80!

# data[].attributes.attachment_link.description
Проект присвячено дитячій літературі України. Рецензії на нові та призабуті книжки для дітей, наукові дослідження в галузі дитячої літератури, інформація про дитячих письменників та художників-ілюстраторів, інтерв'ю, дискусійний клуб. Проект посвящен детской литературе Украины.

# data[].attributes.headline
Дядько Шпичак є браконьєром, тому, що вбив лося з заповідника

# data[].attributes.subject
Дядько Шпичак є браконьєром, тому, що вбив лося з заповідника

# data[].attributes.body
Лось через свою довірливість та особливості поведінки є легкою здобиччю, яку здатний уполювати навіть найлінивіший і найбезталанніший, навіть не надто тверезий «мисливець». Це робить його улюбленим трофеєм багатих і впливових мисливців.

# data[].attributes.headline
Браконьє́рст

# data[].attributes.body
Браконьє́рство (від фр. braconnage) — незаконне добування природних ресурсів. Раніше термін «браконьєрство» стосувався тільки незаконного полювання і риболовлі, проте в даний час під браконьєрством розуміють також незаконну рубку лісу, незаконний збір рослин з Червоної книги, незаконний видобуток піску, гравію тощо.

# data[].attributes.headline
Боротьба з браконьєрством

# data[].attributes.subject
Боротьба з браконьєрством

# data[].attributes.body
Браконьєрство зараз карається законами більшості країн світу.
В Україні це Закони: «Про тваринний світ», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про захист тварин від жорстокого поводження». Діють і правила мисливства, рибальства та інші законодавчі й нормативні акти.

В Україні боротьбою з браконьєрстовом, окрім правоохоронних органів, займаються Українське товариство мисливців та рибалок, «Ґрінпіс», «Національний екологічний центр України», «ЕкоКлуб «Зелена Хвиля»», «Київський еколого-культурний центр» та «Громада Рибалок України».

# data[].attributes.headline
Прочитати оповідання можна тут:

# data[].attributes.subject
Прочитати оповідання можна тут:

# data[].attributes.headline
Або прослухати аудіокнигу:

# data[].attributes.subject
Або прослухати аудіокнигу:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Євген Гуцало. Лось.

# data[].attributes.headline
Портрет дядька.  Цитати з оповідання

# data[].attributes.subject
Портрет дядька.  Цитати з оповідання

# data[].attributes.body
"Кругленький, як підпалок, з підпалкуватим, добре випеченим обличчям, в розтоптаних, з довгими халявами, чоботях, в яких він тонув мало не по пояс..."

"Радість на його обличчі змагалася з настороженістю, і від того воно бралося то темними, то світлими спалахами".

# data[].attributes.headline
ЄВГЕН ГУЦАЛО. КУДИ БІЖИТЬ ДОРОГА. 

# data[].attributes.subject
ЄВГЕН ГУЦАЛО. КУДИ БІЖИТЬ ДОРОГА. 

# data[].attributes.body
Фільм знято у 2018 р.
Цей фільм демонструє життєвий та творчий шлях українського письменника, журналіста, поета і кіносценариста Євгена Гуцала. Кінострічка  відображає маловідомі факти та епізоди життя письменника, озвучені в численних інтерв’ю друзів, сучасників та близьких людей, які створюють екранний образ митця.

# data[].attributes.attachment_link.title
Євген Гуцало. Куди біжить дорога / ГРА ДОЛІ

# data[].attributes.headline
Леся Воронина: "У Євгена Гуцала був абсолютний слух до слова"

# data[].attributes.subject
Леся Воронина: "У Євгена Гуцала був абсолютний слух до слова"

# data[].attributes.body
Інтерв'ю вдови письменника Громадському радіо:

# data[].attributes.headline
Дмитро Гуцало: "Моя місія — покласти вірші мого батька на музику"

# data[].attributes.subject
Дмитро Гуцало: "Моя місія — покласти вірші мого батька на музику"

# data[].attributes.body
Слова Є. Гуцала.
Співає син письменника:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Гуцало

# data[].attributes.attachment_link.title
Полювання з гончим псом by Дмитро Гуцало

# data[].attributes.attachment_link.description
Пісня Дмитра Гуцала на вірш батька Євгена Гуцала. Труби - Олексій Герман, бас - Сергій Чегодаєв. Запис - SvOboda Records

# data[].attributes.headline
Характеристика дядька Шпичака

# data[].attributes.subject
Характеристика дядька Шпичака

# data[].attributes.headline
Аналіз твору

# data[].attributes.subject
Аналіз твору

# data[].attributes.body
Жанр: оповідання

Головні герої: лось, два брати, браконьєр Шпичак

Тема: зображення боротьби добра і зла в протистоянні світу людей та світу тварин. Це розповідь про лося, якого врятували хлопчики з річки. Але потім лося вбив їхній дядько

Ідея: уславлення мужності, хоробрості, співчуття, бажання допомагати іншим та охороняти дику природу; обурення жорстокістю та користолюбством.

Проблематика: те, що людина вважає себе царем природи, не дає їй права знищувати тварин для своєї розваги; люди мають усвідомити, що їх завдання — оберігати та захищати природу, турбуватись про неї, бути милосердним.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дядько Шпичак - jigsaw puzzle (15 pieces)

# data[].attributes.headline
Тематичний КРОСВОРД

# data[].attributes.subject
Тематичний КРОСВОРД

# data[].attributes.body
Щоб прочитати завдання, натисніть на клітинки кросворду

# data[].attributes.attachment_link.title
Кросворд до оповідання Є. Гуцала 

# data[].attributes.attachment_link.description
Розв'яжіть кросворд і у виділених клітинках отримаєте ім'я одного з персонажів твору 

# data[].attributes.headline
Встановіть ПОСЛІДОВНІСТЬ ПОДІЙ

# data[].attributes.subject
Встановіть ПОСЛІДОВНІСТЬ ПОДІЙ

# data[].attributes.attachment_link.title
Цитатна характеристика Шпичака.

# data[].attributes.attachment_link.description
Вкажіть послідовність подій  в оповіданні 

# data[].attributes.headline
Композиція твору

# data[].attributes.subject
Композиція твору

# data[].attributes.body
Експозиція: лось – житель заповідника.

Зав'язка: лось потрапляє у річку і починає тонути.

Розвиток дій:  допомога хлопчиків.

Кульмінація: постріл браконьєра Шпичака.

Розв'язка: загибель лося та осуд браконьєрства.

# data[].attributes.headline
Проблеми боротьби з браконьєрством

# data[].attributes.subject
Проблеми боротьби з браконьєрством

# data[].attributes.body
Серйозним питанням є висока корумпованість державних природоохоронних інспекцій.

Боротьба з браконьєрами ускладнюється тим, що в Україні браконьєрство ніким і ніяк не вивчається, не розроблюються заходи боротьби з ним. Інспекторів охорони природи, рибних інспекторів не готує жоден ВНЗ або коледж країни.

Суспільна свідомість нерідко виправдовує браконьєрів, виховує байдужість до браконьєрства. Багато людей, на жаль, поки не розуміють, що всі дикі тварини і рослини мають права, які необхідно захищати так само, як права людини.

Браконьєрів не лише стало більше, але й зросла їхня технічна озброєність від застосування приладів нічного бачення, супутникового зв’язку
При цьому в Інтернеті чимало сайтів містять інструкції як самостійно можна швидко змайструвати браконьєрську сучасну зброю

# data[].attributes.headline
Заповідник - це ділянка землі або води, що знаходиться під охороною країни. 

# data[].attributes.subject
Заповідник - це ділянка землі або води, що знаходиться під охороною країни. 

# data[].attributes.body
Порушувати природний спокій в заповідних зонах категорично заборонено і переслідується законом.

# data[].attributes.headline
В Україні налічується 19 природних заповідників - мальовничих куточків, де панує безтурботна велич природи.  

# data[].attributes.subject
В Україні налічується 19 природних заповідників - мальовничих куточків, де панує безтурботна велич природи.  

# data[].attributes.body
Карта заповідників України

# data[].attributes.headline
П’ять найбільших красивих і цікавих заповідників

# data[].attributes.subject
П’ять найбільших красивих і цікавих заповідників

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
А що якщо відправитися до недоторканих цивілізацією просторів з густими лісами, кришталевими озерами, свіжим повітрям і великою кількістю живності?

Добре, що мальовничих заповідних куточків, де панує безтурботна велич природи, в Україні достатньо. Ось п'ять найбільших, красивих і цікавих заповідників, де можна відпочити від міської суєти, занурившись у світ первозданної природи.
Херсонська область
Фото focus.ua

Біосферний заповідник "Асканія-Нова" - унікальний куточок природи. Він став переможцем всеукраїнського конкурсу "Сім природних чудес України". Третина його площі - абсолютно заповідна степова зона, невинна територія, якої ніколи не торкався плуг.

Тут знаходиться унікальний дендрологічний парк, де виростає понад півтисячі видів рослин, багато з яких занесені до Червоної книги, тисяча різновидів дерев і безліч декоративних рослин з усіх кінців земної кулі.А в зоопарку заповідника живуть 450 видів екзотичних звірів і птахів, шість з яких повністю винищені у себе на батьківщині і збереглися тільки в "Асканії". Тут також можна побачити старовинні кургани, з яких відкриваються захоплюючі види на степ.

Карпатський біосферний заповідник
Закарпатська область
Фото focus.ua

Цей приголомшливий заповідник займає 57 тис. Гектарів на мальовничих схилах південно-західній частині Карпат. Серед його багатств - величні гори і мальовничі долини, високогірні луки і озера, найчистіші ріки та мінеральні джерела з цілющою водою.

А також - що вражає різноманіття флори і фауни: тут виростає величезна кількість рослин, багато з яких занесені в Червону книгу, і мешкає майже 200 видів тварин і птахів. На заповідній території знаходиться гора Говерла, вершина якої є найвищою точкою України, і водоспад Гук, розташований на висоті 900 метрів, який називають однією з перлин парку.

Гуляючи по парку, можна побачити археологічні пам'ятники, чий вік сягає 15000 років, і зразки дерев'яного народного зодчества XVI-XIX століть.

Заповідник "Кам'яна могила"
Запорізька область
Фото focus.ua

Це дивовижне місце, яке люди, що захоплюються екстрасенсорикою, люблять порівнювати з Тибетом, Непалом і Єгиптом. Територія заповідника "Кам'яна могила" являє собою скельні виходи заввишки 50-70 м посеред степу, що утворилися 2 млрд років тому після виверження вулкана. Заповідник оточений двома кільцями скіфських курганів.

Це місце, де людина ніколи не насмілювався жити. Для багатьох стародавніх культур воно служило святилищем. Нагромадження каменів містить безліч природних порожнин і гротів, які покриті тисячами петрогліфів, наскальних малюнків і символів, багато з яких не розгадані до наших днів, як і не розвідані всі таємні ходи.

Найкращий час для відвідування історико-археологічного заповідника - це, звичайно ж, осінь, коли немає спеки, повітря свіже, а степ навколо таємничих каменів дихає ароматами

Дунайський біосферний заповідник
Одеська область
Фото focus.ua

Заповідник знаходиться там, де Дунай впадає в Чорне море. На території заповідника налічується величезна кількість озер, заток, проток, каналів, боліт.

Дельта Дунаю - це найбільш заболочена ділянка в Європі. Майже всі болота покриті непрохідними ділянками очерету, в якому гніздяться десятки видів птахів. У водах Дунайського заповідника живуть більше 90 видів риб, включаючи білугу - найбільшу прісноводну рибу. Люблять запливати сюди і чорноморські дельфіни, але особливим надбанням є тюлень-чернець, занесений до Європейського червоного списку. Багато хто, побувавши тут, кажуть, що заповідник схожий на втрачений рай - настільки відчувається тут гармонія з природою.

Біосферний заповідник "Розточчя"

Фото focus.ua
Львівська область
Заповідник "Розточчя" рясніє масивними плоско-вершинними пагорбами, розділеними річковими долинами з системою озер післяльодовикового утворення. Тут беруть початок струмочки, які живлять річки Балтійського і Чорного морів.

Досить різноманітні болотні та лучні асоціації заповідника. Тут виростає значна кількість рідкісних і зникаючих видів: беладона звичайна, підсніжник звичайний, лілія лісова, лунник оживаючий, анемона лісова і багато інших. Особливості клімату утворили тут унікальне поєднання цінних видів і форм рослинності.

Багатий і різноманітний тваринний світ заповідника: лисиця звичайна, дика свиня, козуля європейська, зустрічаються борсук, куниця лісова, заєць-русак. Особливо багато різновидів птахів. У заповіднику "Розточчя" мешкають: чорниш, вяхирь, гоголь, горлиця звичайна, яструб малий, чеглок, болотна і вухата сови, сіра сова, зозуля звичайна, дятли.
Джерело focus.ua

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Светлана Бондаренко

# data[].attributes.attachment_link.title
Неповторні заповідники України - Ukraine IS

# data[].attributes.attachment_link.description
А що якщо відправитися до недоторканих цивілізацією просторів з густими лісами, кришталевими озерами, свіжим повітрям і великою кількістю живності? Добре, що мальовничих заповідних куточків, де панує безтурботна велич природи, в Україні достатньо. Ось п'ять найбільших, красивих і цікавих заповідників, де можна відпочити від міської суєти, занурившись у світ первозданної природи.

# data[].attributes.headline
Одна з прихованих ка

# data[].attributes.body
Одна з прихованих камер, що встановлені на території Воронезького заповідника, показала, як змучений спрагою лось п'є із проталини в снігу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Воронежский Заповедник

# data[].attributes.attachment_link.title
Лось жажда new

# data[].attributes.headline
Як лосі втамовують спрагу взимку? І чому шукають саме воду?

# data[].attributes.subject
Як лосі втамовують спрагу взимку? І чому шукають саме воду?

# data[].attributes.body
Чому тварині знадобилося шукати талу воду, щоб попити, якщо навкруги повно снігу? Як пояснив співробітник заповідника Олександр Мішин, парнокопитні взимку часто відчувають проблеми з пошуком води, так як отримання рідини зі снігу вимагає великих енергетичних витрат, а низькокалорійна зимова дієта не сприяє накопиченню сил.

У холодну пору року лосі та інші парнокопитні видобувають воду з деревних пагонів, мохів, озимих культур, але таких джерел зазвичай небагато. Порятунком для них може стати струмок, який біжить під сніговим покривом або промоїна на замерзлій річці. Правда, вихід на тонкий лід для великої тварини - ризикована затія.

# data[].attributes.headline
З лютого 2017 р. в Україні на 25 років заборонили полювання на лосів

# data[].attributes.subject
З лютого 2017 р. в Україні на 25 років заборонили полювання на лосів

# data[].attributes.headline
ЗНАЙДІТЬ ПАРУ

# data[].attributes.subject
ЗНАЙДІТЬ ПАРУ

# data[].attributes.attachment_link.title
Анкета письменника і поета Є. Гуцала

# data[].attributes.attachment_link.description
Знайди пару. Вкажіть два об'єкти, які відповідають одне одному

# data[].attributes.body
Вгадайте, якого персонажа тут зашифровано

# data[].attributes.headline
Цитатна характеристика

# data[].attributes.subject
Цитатна характеристика

# data[].attributes.body
«Вони й не помітили, як підійшов до них рідний дядько Шпичак. Кругленький, як підпалок, з підпалкуватим, добре випеченим обличчям, в розтоптаних, з довгими халявами, чоботях, в яких тонув мало не по пояс, дядько зупинився поряд із дітьми»;

«Мабуть, також був здивований, що оцей могутній звір лежить на землі. Дядько тримав у руці рушницю, але з таким виглядом, ніби збирався від когось захищатись. На губах у нього запеклась біла смага,— мабуть, од якогось раптового, скороминущого переживання»;

«Шпичак, обійшов навколо вбитого звіра й носаком ткнув між роги»;

«Ану замовчіть мені,— ще дужче розгнівався дядько,— бо дістанеться вам од мене й од батька вашого! Будете розумні, то матимете й собі м’яса, не скривджу»;

«…треба думати про те, щоб якось його заховати, замівши сліди, бо діти таки подалися в заповідник, щоб заявити охороні,— в цьому не сумнівався»;

«Тепер дивився на звіра й хотів вірити, що лось оживе. Так, як ще недавно дітям, йому дуже кортіло, щоб лось підвів голову, звівся на стрункі міцні ноги і неквапно побіг до лісу, як іще недавно біг, поки дорогу йому не перетнула куля».

«Шпичак давно вистежував того лося,— він помітив його одночасно з дітьми і, присівши у виямку, тільки посміювався, коли взялися визволяти його з ополонки. Не вірив, що то їм вдасться, він думав, що лось таки знесилиться і його раніше чи пізніше затягне під лід».

# data[].attributes.body
з 26 липня 2017 року в Україні у чотири рази зросли штрафи за браконьєрство.
Зокрема, згідно новим правилам браконьєрові необхідно буде компенсувати за незаконне добування або знищення лося - 80 тис. грн