# data[].attributes.headline
Інститут біохімії ім. О. В. Палладіна.

# data[].attributes.subject
Інститут біохімії ім. О. В. Палладіна.

# data[].attributes.body
Інститут біохімії ім. О. В. Палладіна Національної академії наук України (сучасна назва інституту) заснований у Харкові в 1925 р. з ініціативи та за безпосередньої участі професора (у майбутньому всесвітньо відомого академіка) Олександра Володимировича Палладіна як Український біохемічний інститут Народного Комісаріату освіти УРСР. Офіційне відкриття його відбулося 9 листопада 1925 р.

Директором інституту від дня його заснування до лютого 1969 року був Олександр Володимирович Палладін, а потім його було призначено Почесним директором, яким він і залишався до дня своєї смерті 6 грудня 1972 р.

За понад 90 років своєї історії Інститут зробив значний внесок у скарбницю досягнень світової біохімічної науки. Національним надбанням стали доробки наукових шкіл видатних учених, фундаторів найважливіших напрямів біохімії – академіків О.В. Палладіна, Д.Л. Фердмана, Р.В. Чаговця, М.Ф. Гулого, В.О. Бєліцера, С.В. Комісаренка та багатьох інших.

Співробітниками Інституту одержано понад 300 авторських свідоцтв і патентів, отримано низку принципово нових результатів, які сприяють створенню нових біотехнологій, способів хімічної модифікації біологічно активних речовин, розробці тестів для вдосконалення діагностики і лікування різних захворювань. До речі, слід назвати деякі з них, зокрема засіб зупинення кровотечі та прискорення загоєння ран «Вікасол»; білкові кровозамінники (БК-8) та білкові препарати системи зсідання крові (фактори VІІІ і ІХ); протипухлинний препарат «Мебіфон»; антиалкогольний препарат «Медихронал»; вітамінно-мінеральні комплекси з вітаміном D3 для лікування остеопорозу і кісткової системи в цілому: «Відеїн», водорозчинний препарат вітаміну D3 для немовлят, «Кальмівід-М», «Мебівід»; препарат для підвищення життєстійкості організму «Метовітан»; тест-системи для діагностики загрози тромбоутворення, імунодіагностичні тест-системи для скринінгу протидифтерійного імунітету та захворювання на туберкульоз, набори високоефективних добавок до кормів сільськогосподарських тварин тощо. Одержано низку принципово нових результатів, що сприяють створенню сучасних біотехнологій, зокрема нанобіотехнологій, розробленню аналітичних приладів нового покоління біосенсорів, способів хімічної модифікації біологічно активних речовин природного походження, розробленню тестів для вдосконалення діагностики і лікування різних захворювань людини.

# data[].attributes.headline
Наукові здобутки О.В. Палладін

# data[].attributes.subject
Наукові здобутки О.В. Палладін

# data[].attributes.body
О. Палладін довів, що одним з попередників кератину є аргінін (1916). Вивчив особливості обміну речовин у м’язах (під час роботи, відпочинку і тренування), що стало основою теорії фізичної культури. Вперше в СРСР почав біохімічні дослідження вітамінів (1919). Виявив зв’язок між порушеннями обміну речовин і дефіцитом вітамінів при експериментальному скорбуті й поліневриті. Синтезував новий водорозчинний аналог вітаміну К — вікасол (1943), що знайшло широке застосування в медичній практиці. Визнаний засновник функціональної нейрохімії. Першим зі своїми учнями (1922) почав систематичне вивчення біохімії нервової системи на клітинному, субклітинному та суборганоїдному рівні. Встановив закономірності біохімічної топографії нервової тканини, її філо- та онтогенезу, з’ясував особливості обміну речовин за різних функціональних, екстремальних і патологічних станів організму, а також у разі дії на нього різних факторів середовища і ЛП. Показав відмінність хімічного складу і біохімічних характеристик морфологічно і функціонально різних частин центральної та периферичної нервової системи, особливості обміну білків, вуглеводів, медіаторів та інших БАР у нервовій тканині при збудженні й гальмуванні, встановив закономірності внутрішньоклітинної локалізації та вікових змін активності протеолітичних ферментних систем, з’ясував молекулярні механізми транспортування іонів через клітинні мембрани.

О.В. Палладін — один із засновників міжнародного нейрохімічного товариства, засновник і голова Українського товариства фізіологів, біохіміків і фармакологів (1928–1959), Українського біохімічного товариства (1959–1972), президент Всесоюзного біохімічного товариства (1964–1969), а також засновник журналу «Наукові записки Українського біохімічного інституту» (1926; тепер — Український біохімічний журнал) і співзасновник міжнародних журналів «The Journal of Neuroscience», «The International Journal of Neuroscience». Автор «Підручника фізіологічної хімії» (1924), що протягом 30 років витримав 25 видань дев’ятьма мовами. Підготував понад 150 докторів і кандидатів наук. Почесний член Угорської АН (1953), член Польської (1954), Румунської (1957), Болгарської (1958) АН. Президія АН України заснувала премію ім. О.В. Палладіна (1973).

# data[].attributes.attachment_link.title
Академік О.В. Палладін