# data[].attributes.headline
Борбата за българска църковна независимост - Уикипедия

# data[].attributes.subject
Борбата за българска църковна независимост - Уикипедия

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тази статия или секция е все още незавършена. Информацията не е достатъчно изчерпателна, възможно е някои важни факти по темата да липсват или да не са съвсем точни. Можете да помогнете, като добавите информация, подкрепена с източници.
Проверете и дали можете да отговорите на въпроси, зададени на дискусионната страница на статията.

Борбата за българска църковна независимост е исторически период от Българското възраждане, в който се засилва стремежът на българите в Османската империя да възстановят самостоятелната Българска православна църква. В този период зачестяват стълкновенията с гръцките духовници, защитаващи интересите на Цариградската патриаршия. Постепенно българите усвояват редица храмове в Мизия, Тракия и Македония и получават правото да се черкуват на български език. В резултат от националните усилия през 1870 година със султански указ се признава легитимността на Българската екзархия.

Тази борба минава през условно три фази:

За назначаване на българско духовенство и ползване на български език в църквите;

За установяване на народна църква;

За определяне границите на Българската екзархия.

1822 г. - В годината на приемането на декларацията за гръцката независимост излиза Додатък към Санктпетербургските сравнителни речници на всички езици и наречия, с особен оглед към български език, сложил началото на българистиката. Предходно в славистиката и кирилометодиевистиката, още през 1792 г. Йозеф Добровски критикува Август Шльоцер, че отделя българския език от славяносръбския.

1824 г. - Врачани, начело с Димитраки Хаджитошев, искат епископ българин.

1825 г. - Направена е Рилска преработка на „История славянобългарска" с добавка за страните и градовете на българското землище.

1829 г. - български първенци от Скопие, начело с хаджи Трайко, отправят искане до Цариградската патриаршия за български владика.

1835 г. - Търновчани, начело с Неофит Бозвели, искат митрополит българин.

1836 г. - след натиск на гражданите е отстранен самоковският митрополит Игнатий II.

1844 г. - Неофит Бозвели и Иларион Макариополски подават две молби в Цариградската патриаршия.

1846 г. - Пропъден е самоковският митрополит Йеремия.

1848 г. - Прогонен е самоковският митрополит Матей, по-късно той се връща в града и гонен още два пъти - през 1859 и окончателно през 1861 г.

1849 г. - В Константинопол е построен българският православен християнски храм „Св. Стефан".

1850 г. - Томос от 29 юни на Вселенската патриаршия за предоставяне на автокефалия на Еладската (Гръцката) православна църква. Това е вторият Томос, който издава Вселенската Патриаршия след този от 1589 г. за предоставяне на автокефалия на Московската Патриаршия.

1859 г. - Кукуш успява да се сдобие с православен български владика - Партений Зографски.

1860 г. - Извършена е „Великденската акция".

1861 г. - Йосиф Соколски е ръкоположен в Рим от папата за архиепископ и апостолски наместник на съединените българи (т.е унияти). Но след три месеца е отвлечен от руското посолство в Цариград и прекарва остатъка от живота си в Русия.

1870 г. - Със султански ферман е „учредена Българска екзархия".

1871 г. - В Цариград заседава „Първият църковно-народен събор", който приема екзархийския устав.

1872 г. - Избран е първият български екзарх - Антим I. Изборът е утвърден от тогавашната държавна власт (султана на Османската империя).

1872 г. - Вселенската патриаршия свиква поместен събор в Константинопол, на който осъжда действията на българите като етнофилетизъм,

1945 г. - Св. Синод на Цариградската патриаршия вдига схизмата над Българската екзархия и издава Томос за автокефалия на Православната църква на България с предстоятел митрополит Софийски и Екзарх на цяла България. От тази година православните християни в България вече са част от Православната Църква. Почти 73 години българите са схизматици и не са част от Православната църква. Това нанася голяма духовна рана у православните християни в България.

1953 г. - На църковно-народен събор в София е възстановена древната Българска патриаршия. Този акт не е признат от Цариградска патриаршия и други гръцко-говорещи църкви.

1961 г. - Св. Синод на Цариградската патриаршия признава Българската патриаршия.

Образ на царский ферман за решението на българский въпрос. Цариград, 1870

Тодор Бурмов. Българо-гръцката църковна разпра. С., 1902.

Петър Ников. Възраждане на българския народ: църковно-национални борби и постижения. С., 1934; препеч. С., 1971 и С., 2008.

Тончо Жечев. Българският Великден и страстите български. С., 1975.

Зина Маркова. Българското църковно-национално движение до Кримската война. С., 1976; препечатано в кн.: Маркова, З. Избрани съчинения. Т. 1. С., 2007.

Г. П. Генов. Политическа и дипломатическа история на България. Том II: Българският църковен въпрос. С., Стилует, 2007.

Зина Маркова. Избрани съчинения: Том I. С., БАН Марин Дринов, 2008; Том II. С., БАН Марин Дринов, 2008. .

Вера Бонева. Българското църковнонационално движение 1856 - 1870. С., За буквите - О писменехь, 2010.

Допълнителна литература

Д-ръ Христо Станевъ Стамболски. Автобиография. Дневници и спомени на д-ръ Христо Станевъ Стамболски отъ Казанлѫкъ. Томъ I (1852 - 1868). София, Държавна печатница, 1927.

Д-ръ Христо Станевъ Стамболски. Автобиография. Дневници и спомени на д-ръ Христо Станевъ Стамболски отъ Казанлѫкъ. Томъ II (1868 - 1877). София, Държавна печатница, 1927.

1. Радев, Симеон. Ранни спомени, под редакцията на Траян Радев, Изд. къща „Стрелец", София, 1994.

2. Изследвания по кирилометодиевистика; Възникване, развой и съвременно състояние на научния интерес към делото на Кирил и Методий. Наука и изкуство, 1985. с. 16.

3. Васил Кънчов. Град Скопие. Бележки за неговото настояще и минало. Периодическо списание, кн. LV -LVI, 1898.

4. Радев, Симеон. Македония и Българското възраждане, Том I и II, Издателство „Захарий Стоянов", Фондация ВМРО, София, 2013, стр. 127.

5. История на българите: В 8 тома. Късно средновековие и Възраждане, Том 2 от История на българите, Емил Александров, ISBN 954-621-213-X, 9789546212139, автор Георги Бакалов, редактор Георги Марков, издател TRUD Publishers, 2004, ISBN 954-528-467-6, с. 593 - 594.

6. Димитър Ризов. Българите в техните исторически, етнографически и политически граници (Атлас съдържащ 40 карти). Berlin, Königliche Hoflithographie, Hof-Buch - und - Steindruckerei Wilhelm Greve, 1917

# data[].attributes.attachment_link.title
Борба за българска църковна независимост - Уикипедия

# data[].attributes.attachment_link.description
Тази статия или секция е все още незавършена. Информацията не е достатъчно изчерпателна, възможно е някои важни факти по темата да липсват или да не са съвсем точни. Можете да помогнете, като добавите информация, подкрепена с източници. Проверете и дали можете да отговорите на въпроси, зададени на дискусионната страница на статията.

# data[].attributes.headline
Градът Преспа е измислен, а дори да откриваме аналогии с родния град на автора, умишлен ли е този жест. Чужда ли ни става измислицата? Болката по Македония?

# data[].attributes.subject
Градът Преспа е измислен, а дори да откриваме аналогии с родния град на автора, умишлен ли е този жест. Чужда ли ни става измислицата? Болката по Македония?

# data[].attributes.headline
Идването на рилския 

# data[].attributes.body
Идването на рилския монах в Преспа: В огнището пламтеше огън, горе, на малката извита стряха на огнището, беше сложен железен светилник, яркото му пламъче леко се полюляваше и като да плаваше на фитила си в разтопената лой. Лазар, по-малкият Стоянов син, не сваляше поглед от монаха и всяка дума на рилеца падаше като огнена капка направо в сърцето му. Пламенните слова на монаха, изричани буйно и в по-особен строй, бързо завладяха ума и цялата му душа и момчето, унесено и развълнувано, неусетно проговори, а рилецът го насърчи с поглед...

# data[].attributes.headline
светилник или свещ - Чужда ли е светлината на Султана?                                         - Лъчезар Бояджиев, Live on: burning the candle from both ends, 2010          

# data[].attributes.subject
светилник или свещ - Чужда ли е светлината на Султана?                                         - Лъчезар Бояджиев, Live on: burning the candle from both ends, 2010          

# data[].attributes.body
Използвайки английския израз Burning the candle from both ends като отправна точка, това произведение на художника Лъчезар Бояджиев визуализира израза в един безкраен жизнен цикъл, в който свещите горят, но никога не изгарят.

* да се гледа на скорост 2х

# data[].attributes.headline
"една приятелка ми помогна" и написа това...

# data[].attributes.subject
"една приятелка ми помогна" и написа това...

# data[].attributes.body
Родното и чуждото заемат ключова роля в романа на Димитър Талев. От една страна опозицията присъства като константа в живота на хората под турско робство, от друга тази опозиция е също толкова запомняща се и страшна заради гърчеещите се българи, гръцкото владичество и гръцката заблуда за величието на техния народ, което българите не притежават. Единият конфликт е явен, но опозицията с гръцкия народ е подмолна, тя си прокарва път като безшумна чума. Чуждото води до забрава на родовата памет, до измяна в националното самосъзнание. Родното събира хората, то е символ на гордост, носи нравствения дълг. Опозиционната двойка, която изгражда Талев, представя народа в Българското възраждане чрез силното присъствие на напрежение през цялото сюжетно действие, което е подтикнато именно от различията в родното и чуждото, от начина по който те влияят на народа, на националната идея и съзнание. Робско пространство е цялата земя, видим е конфликтът между турци и рая, но на едно психологическо и емоционално конфликтът с гърците и конфликтът между общонародното и семейното у българите е също толкова запомнящ се и ключов за израстването на личността и образите, вплетени в четирилогията. "Своето" е близко, "чуждото" е различно и далечно, а досега и животът ведно с чуждото не води до реализация на личността, до осъзнаване на смисъла на живота, а само до позорен срам и ветрени вълнения.

# data[].attributes.headline
Защо Султана НЕ харесва Рафе Клинче?

# data[].attributes.subject
Защо Султана НЕ харесва Рафе Клинче?

# data[].attributes.headline
Художественият о

# data[].attributes.body
Художественият образ на опозицията в лицето на гръцката общественост, срещу която воюва Лазар Глаушев, е представена чрез Аврам Немтур. Не без значение в художественото въздействие на романа е образът на Ния, красивата му дъщеря, в която е влюбен Лазар. Именно той е този, който лично идва в дома на Глаушеви, за да ги увещава да дадат Лазар като най-умно дете в гръцката школа. Обещава му светло бъдеще, но всъщност място за кандърми не е имало, защото Султана е смятала да прати Лазар в гръцкото училище, но с майчиното си сърце тя е подозрителна към височайшето посещение на чорбаджията. Тогава все още невръстният Лазар е спасен от опита да бъде прикоткан от гръкоманите и заминава заедно със сина на Климент да учи в най-доброто наблизо българско училище в Охрид.

по публикации в www.kaminata.net

# data[].attributes.body
Наричането на “Стоян” като символ, през чието потенциално разгадаване да бъде мислена сиамската двойка "родно-чуждо" в творбата:

- Ей, Стояне! - чу се неочаквано женски глас, сподавен от воя на виелицата. На една открехната порта бе се появила млада жена, загърната набързо с вълнен шал. - Ей - викна отново тя, но веднага млъкна смутена, дори уплашена. Минутка преди това пред портата беше минал Стоян Глаушев с кучето си.

(…)

- Ами ти отде знайш, че ме викат Стоян? В строгите очи на момата проблеснаха весели искри:

- Та вие, селяните, барем половината сте Стояновци.

# data[].attributes.headline
Семейството като проектор? Султана като проектор?

# data[].attributes.subject
Семейството като проектор? Султана като проектор?

# data[].attributes.headline
Стоян предпазва себе

# data[].attributes.body
Стоян предпазва себе си като убива кучето на Бея: Две ловджийски кучета се хвърлиха на пътя и като дращеха с ноктите си влажната пръст, се втурнаха върху кучето на Стоян. Жаловито изквича то, сви се разтреперано в нозете на стопанина си, гръмко лaвнаха след него двете хрътки и налитаха да го разкъсат.

Нашият Мартин убива куче, за да спаси своето: Преди година ми се случи нещо. Предпазих кучето си, което беше на 2 месеца като убих едно от глутница бездомни кучета.
Бях на лов... На полето. Докато вървях, кучето ми надуши нещо и тръгна в друга посока, тръгнах след него. От храстите изкочиха две големи, бездомни кучета. Вързах Айра с каишката и тръгнах след тях. В рамките на 5 минути наизлязоха още около 10 кучета. Застанах от едната страна на пътя и ги изчаках да се разбягат. Остана едно куче, което тръгна към мен...

# data[].attributes.headline
Султана в ОПОЗИЦИЯ на самата себе - да се отрече от родното (Катерина), в което има част от чуждото или да приеме "родното и чуждото".

# data[].attributes.subject
Султана в ОПОЗИЦИЯ на самата себе - да се отрече от родното (Катерина), в което има част от чуждото или да приеме "родното и чуждото".

# data[].attributes.body
Султана е образ, в който се противопоставят грях и праведност. Тя е всеотдайна и грижовна майка, която бди над своите деца. Като пазителка на семейството и родовите ценности, за нея е непростимо и недопустимо нормите, наложени от родовата традиция да бъдат нарушени. Ето защо Султана извършва престъпление, като убива дъщеря си, в името на семейството и неговата неразривна цялост и хармоничност. Тя извършва грях, но той е породен от факта, че Катерина не е спазила традицията и е нарушила обществените норми. Султана убива дъщеря си заради отклонението й от реда и от законите, крепящи общността.

# data[].attributes.headline
Турчинът пак се 

# data[].attributes.body
Турчинът пак се показа на портата с парче хляб в ръка. Отчупи от хляба и хвърли един залък на кучето, почака минутка, две, с видимо доволство отчупи и хвърли втор залък. Кучето гълташе залъците със завидна охота и леко поклащаше опашка. Турчинът му подхвърли и последния залък, извади от широкия си пояс шарена кърпа и внимателно обърса ръцете си.

- Хайде сега, излизай! - прекрачи той прага на вътрешната порта и стъпи в предния двор.