# data[].attributes.headline
Українців не перемогти, бо навіть в умовах війни вони жартують.

# data[].attributes.subject
Українців не перемогти, бо навіть в умовах війни вони жартують.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Дрогобич.City

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Українців не перемогти, бо навіть в умовах війни вони жартують. Сміються з обмеженості російської пропаганди та вшановують наших захисників. Ми зібрали для вас меми на останні популярні події, що стались.
У різних куточках країни, де йдуть бойові дії, місцеві селяни, які мають бодай один трактор, не зволікають та відвозять військову техніку окупантів "куди потрібно". Цей мем об'єднує всі ці випадки в один концепт.

Час повертати Кубань, й інші території, де росія влаштувала свої загарбницькі "миротворчі операції". Бо ж, як йдеться в нашому Гімні "Від Сяну до Дону".

А про "бойових українських гусей", чули. Ходять легенди, що на Херсонщині російський винищувач став "важчим за повітря", бо зіткнувся зі зграєю диких гусей.

Хтось на росії має нереалізований потенціал сценариста фантастичних фільмів. Інакше звідки у них стільки ідей з чиєїсь хворої уяви? Одна з таких - біолабораторії в Україні та заразні птахи. Вони думають, що нас за Великим будівництвом, посівною і дискусіями у соцмережах саме на це був час.

Ви ж знаєте про менеджера Укрпошти, який збив ворожий літак СУ-35?

І ви, напевно, вже знаєте, про радника керівника Офісу Президента Олексія Арестовича, який часто говорить те, що ми хочемо почути.

І, звісно, є загальні меми про нашу незламність і прогноз повної поразки для росії.

Читайте нас в Google News. Клац на Підписатися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дрогобич новини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дрогобич новини сьогодні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дрогобич новини фейсбук

# data[].attributes.attachment_link.title
Як в Україні жартують з російської пропаганди та пишаються своїми захисниками | Дрогобич.City

# data[].attributes.attachment_link.description
Українців не перемогти, бо навіть в умовах війни вони жартують. Сміються з обмеженості російської пропаганди та вшановують наших захисників. Ми зібрали для вас меми на останні популярні події, що стались. У різних куточках країни, де йдуть бойові дії, місцеві селяни, які мають бодай один трактор, не зволікають та відвозять військову техніку окупантів "куди потрібно".

# data[].attributes.headline
Ти думав що я вмиюся слізьми?Впаду перед тобою на коліна?Нащадку сумнозвісної орди .Не по зубах тобі я – Україна!!!

# data[].attributes.subject
Ти думав що я вмиюся слізьми?Впаду перед тобою на коліна?Нащадку сумнозвісної орди .Не по зубах тобі я – Україна!!!

# data[].attributes.body
Добірка віршів про війну в Україні

# data[].attributes.headline
О перший біль тих не дитячих вражень,який він слід на серці залиша!

# data[].attributes.subject
О перший біль тих не дитячих вражень,який він слід на серці залиша!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
6262.com.ua - Сайт міста Слов'янська

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про війну

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
стихи про войну

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
война в украине

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
війна в україні

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірші про сучасну війну в Україні - до Дня поезії 2022

# data[].attributes.attachment_link.description
З початку війни поети створили десятки тисяч віршів про події сьогодення

# data[].attributes.headline
Тримати своїх в обіймах думок

# data[].attributes.subject
Тримати своїх в обіймах думок

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Війна в Україні триває, так само триває і фіксація війни в поезіях українських авторів і авторок. Зібрали нову добірку віршів, написаних з 24.02.2022 від шістнадцяти поетів і поеток - різних досвідів і поколінь.

Попередні добірки можна переглянути тут, тут і ось тут. Ця добірка буде невдовзі доступна у перекладі англійською.

коли пролітає ракета

тоді на якусь мить

можна побачити в небі

нове сиве пасмо

у волоссі Бога

усе нове й нове

що несивого волоска

там уже й не лишилося

якщо котрась прилетить до мене

Самого Бога побачу

побачить мене

оживати о 4 ранку в чужому ліжку

на чужій білизні

між чужих стін

що навіть тіло оце - чуже

я не знаю його

роздивлятися в дзеркалі

розтягуючи щоки, підіймаючи брови -

ніби знайомі риси

дихай глибше

прискіпливо вивчати знайомі пломби в зубах

набряклі повіки - але ж ні!

хтось стежить за кожним рухом

з морозяної пустелі випалених зіниць -

ану ж схиб чужинко!

тепер це навіки

тепер це навіки -

надягати зранку

тіло наче чуже пальто

просякле запахами багать

терти і прати його

з оскаженілою ненавистю

ридати й просити

заберіть це від мене...

віддайте моє тіло!

віддайте МОЄ життя!

скажіть ім'я тієї

кого я оплакую щодня

і не можу спинитися

МОЖНА ТІЛЬКИ ВИЇХАТИ

В'їзд до шостої заборонено - комендантська година.

Зброю перевозите? Скло опустіть, будь ласка!

І раптом замовкаєш - на задньому сидінні дитина

спить, заслинена, обійнявши рудого песика.

"Їду по маму, я вчителька музики із Варшави".

"Дружин і дочок до словацького кордону возили".

"Відвозив дітей в Угорщину, ось люди передали ящик кави,

сам завтра записуюся у збройні сили".

"Шістнадцять годин у дорозі, ждуть родичі на вокзалі".

"Стояв на кордоні тринадцять годин".

"До кордону підвозив своїх, не знаю, що далі..."

"Мушу приготувати церкву для чотирьох родин".

Ви знаєте, що зараз в місто не можна?

Автівок не меншає, як у біблійній притчі про хліб і рибу -

нажруться ними тривога, розконцентрація, втома - кожна

он на мішках з піском світять ліхтариками - перевіряють типу.

Ранок сіріє, ніби дев'ятиповерховий панельний будинок -

вперся у стіну і стій - остання зупинка.

Небо, небо початку весни, який тобі здійснити вчинок,

аби не нагадувати купу бетону від розбомбленого будинка.

Після шостої нічого не змінюється, за годину кінець зміни.

Приходиш коло восьмої, коли вона встає, перевіряє чати...

і просиш лягти поряд,

потримати стіни -

Дружба під час війни

У двадцять першім столітті, в Європі,

дружба між нами починається вдосвіта,

тоді коли й сирени повітряних тривог.

Не встигну відкрити очі, читаю одразу,

які ж це зараз міста під обстрілом

і хто з моїх друзів сьогодні ще там.

У двадцять першім столітті, в Європі, під час війни

дружба - це тримати своїх в обіймах думок,

молитись за них, з твого безпечного місця.

Тримати, хоча б віртуально, за руку кожного з них,

бо ж що іще тобі залишається?

Відправляти короткі питання: як ти?

Як твій кіт? Як твій пес? І діти твої -

вже вивезла у безпечне місце?

А вони, мої любі хоробрі друзі,

що довгі години сидять по ванних кімнатах -

найбезпечнішім місці в квартирі, так кажуть,

відповідно до принципу двох стін

(перша приймає на себе удар, друга - осколки).

Обіймають своїх котів, собак, тулять до себе дітей,

Відповідають мені одним словом - "норм" або

"певне десь недалеко бахнуло".

А я просто тримаю їх міцно в думках

в спільних з минулого спогадах

і майбутніх, які ми ще разом створимо.

Будь ласка, тільки не ти, не сьогодні.

Оля в Дніпрі

Юля у Харкові

На щастя, в Маріуполі в мене нікого нема

інакше серце б так само вибухнуло

воно ж замале

аби витримати Маріуполь

автопереклад з англійської

коли адам давав імена тваринам

імена схожі на печево і бутерброди й стаканчики чаю з лимоном

усім тваринам що вижили вийшли і виповзли

переправились по хитких кладках покладених замість розбомблених вщент мостів

коли він роздав імена

залишилось декілька картонних ящиків імен для тих

хто так і лишився серед розвалених будинків під обгорілими соснами у бомбосховищах нір

залишилось ще стільки чаю

можливо ще вийдуть

можливо їх винесуть але напевно що ні

так багато імен навічно залишиться без тварин

а де моя та хто має назватись євою

плоть від плоті моєї?

у тебе більше немає ребра

коли ти спав

кадирівці вирізали його, вивезли до дитячого садочка і зґвалтували

опісля вбили

бачиш там де воно мало бути чорна порожня дірка

настільки чорна й порожня що навіть не допоможе ліхтарик на лобі у Бога

освітити цю порожнечу

принаймні нам всім так здається

принаймні зараз здається нам саме так....

тепер моя домівка це спогади

туди повертаюся після прогулянки війною

туди приходять жінки

з оголеними руками

і вимішують тісто

для духмяного хліба

приходять діти

яких разом із батьками

ще не обстріляли в Бучі

з відстані в п'ять метрів

і які ще не дихають через трубку

в 17-й лікарні

бо їхні легені

ще не пробиті

а тазові кості

не подроблені

інколи приходиш ти

я відчуваю твій запах

і відчуваю твої погляди

що пірнають

у мої зіниці

у спогадах не прокрапує кран

не прокрапує кров

не ридає вібродзвінок телефона

аж до смерті акумулятора -

бо там знімають слухавку

я приймаю душ і з лійки не течуть крики

у спогадах вуха закладає

мішками з піском

очі застеляє

м'якими карематами -

триває кругова оборона

від реальності

у спогадах немає війни

я не хочу дому зі спогадів -

я хочу вогню зцілення

у нас більше немає старих речей

салюти з хламу летять над містами

салюти з хламу стають журавлями

птах із сорочки

птах з черевика

співають про новий

вільний світ

Поки співаєш їй колискову,

Ці літаки вже летять із Пскова.

Хлопці летять рятувати твій край:

Змирись, піддайся - або вмирай.

Хлопці належать до великої нації.

Цій нації найліпше вдаються руйнації,

Урочисті атракції, експроприації,

Терористичні акції.

А ти співаєш, співаєш, як дощик іде,

Де ж ти, мій котику, де,

За які поля, за які моря

За тобою бігтиму я -

Туди де щедра, родюча земля,

Злих немає людей.

Людей не існує, ти точка на карті,

Координати у їхніх наказах.

Знай, вони тебе знайдуть в басейні

В бібліотеці, в театрі, в музеї.

Вони завдадуть тобі трохи путіна,

Тільки ж не плутай путіна з пушкіним.

Будуть глаголом палити серця,

Звільнятимуть до кінця.

А ти співаєш, співаєш, як скаче коник,

Як калатає самотній дзвоник.

Мамо, по кому ж він калатає,

Мамо, ти знаєш?

Звісно, знаю.

Спи-засинай, а завтра на ранок

Видалять зі стіни уламок,

Дах перестелять,

Засклять віконце.

Спи, моє серце,

Спи, моє сонце.

Сонце сідає, де можна сидіти

І не дивитись на напис: "ДІТИ".

Падають зорі на наші міста.

Загадуй бажання, рахуй до ста.

Те, що промовлено в темряві ночі,

Втілиться точно, хочеш не хочеш.

Те, що наспівано, те, що не змовлено,

Поглядом, доторком, видихом змореним,

Пострілом, вибухом, сміхом, сльозою -

Втілять, засіють люди - не зорі.

Стане склепіння над головою

Небом безкраїм, а не сувоєм.

Плити на грудях - легше пір'їни.

Доброго ранку, ми з України.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

чому жінки малюють губи,

чому зав'язують

гарненькими бантиками

зі своїми нервами

зі своєю пандорністю.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

роблять епіляцію,

дбають про гель-лак

і драють нігтями

пригорілу плямку

Відколи почалася війна,

я точно знаю

чому жінки вдягають

мереживну білизну,

а тоді встають навколішки,

щоб відпуцувати

найглибший

закуток унітазу так,

можна було їсти.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

курять і всміхаються

сонцезахисних окулярах

готують за усіма правилами

не свої релігійні свята

і дотримуються

обрядів та ритуалів.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

їздять за кермом -

самі на курорт

а також відтирають,

кожнісіньку пляму

на склі, дзеркалі,

плитці, підлозі.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

годинами теревенять

по телефону з родичами,

слухають під душем

президента

та інших політиків,

совгають меблі -

(як добре, що нічого вбудованого!!!)

вішають картини,

ставлять фото в рамочки.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

загодовують дітей

дозволяють зайве солодке

перестилають постіль

вчасно міняють рушники,

(навіть кухонні).

Відколи почалася війна,

я точно знаю

згорають від хтивості

до незнайомців

хочуть дітей,

ділять побут

з свекрухами

не ревнують до

давніх суперниць.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

забивають на кар'єру

поки в дітей

ріжуться зуби,

зовсім скоро

з'їдять яблучко

або перегризуть

ворогу горлянку.

Відколи почалася війна,

я точно знаю

зриваються для

всього цього вдосвіта,

щоб колись знову

всього цього

а натомість виспатися.

Розбудили зранку

Голоси сторонніх,

Які передавали один

Новину про лелек,

Наче хтось дав їм

Одну пігулку на всіх

Від зневіри.

І вони шукали

У морі людському

Ту краплину,

Яка потребує ліків найбільше.

Течія ходила по колу

Раз за разом

Вкотре і вкотре

І кожна дещиця води

"Знайдіть того,

Хто потребує найбільше"

Тим часом лелеки

Стояли обабіч хвиль

На суходолі ріллі.

Як знаки запитання

Промовлені людській праці,

Що розчакловує землю

Від зимового мороку

Залізом і потом.

І питали вони про одне:

Де твої звивисті черв'яки,

Принишклі ящірки,

Яких на світанку світу

Нам обіцяли боги Землі
що беруть в евакуацію жінки?
хустку із зображенням

морського узбережжя

і маяком (згадати про вкрадений дім)

губну помаду відтінку heart breaker

хоча серце розбили

ще коли розчинявся Київ

зошит в якому записано

про перебіг подій

починаючи з восьмого дня

безкінечного 24-го лютого

мереживну білизну

теплі шкарпетки

два літри води

любимого пса

ненависть до ворога

тривогу і страх

ракета легла в ботанический сад -

принуждение к миру бандеродеревьев?

ещё никто не писал рÖссия

через умляют? так ведь ещё злее нет?

раньше дети играли

во многое в казаков-разбойников

в войну миров и никто теперь

в бомбоубежище

холод на полусогнутых

на выходе - протупил напугал тебя

нарастающим свистом типа

ракета летит недосып стан аффекта -

хуёвое оправдание

теперь ношу этот взрыв-стыд

в груди среди троп ступенек завязь

отсохла раньше

прости светит ещё взрослений

ещё - вверх без игр

діти в обіймах

кажуть, за 21 день виробляється звичка

і це, на жаль, правда

те, до чого не хотілось звикати,

стає буденністю

я звикла від сирени прокидатись

за дві секунди

перекривати газ

закривати вікна і двері

йти в коридор

не прислухатись

до шуму літаків

не думати, що якогось разу

це може бути не наш

звикла не виходити на вулицю

без рюкзака

а на прогулянці

тримати мапу укриттів в голові

21 раз я губилась у часі,

втрачала лік годинам

21 день я звикала

і ось сьогодні

стався Маріуполь

і я не знаю, як звикнути

до цієї порожнечі

понюхав квітку

що розірвалась

у цьому вірші я б хотіла замінити

слово війна на багато інших слів

що чекають на промовляння

на слово дощ

що міцно стиснутий у хмарі

як звук у грудях

або слід на дорозі

глибокий і свіжий як рана

де сховались від вітру

маленькі комахи і люди

на слово дерево

що не може позбутись своєї тіні

а тому приймає як дім свій

що першим падає на обличчя

і за мить знову зникає

або на слово люблю

що застрягло у горлі

гостре складне до вимовляння

лише на одне слово

що не дає серцю оніміти

я віддала б його землі

щоб проростало травою і квітами

лісами ріками горами

все вище до неба все вище

як повітря підіймається у грудях

під час вдиху

тільки б цей вірш

не затримався у моєму тілі

рідне тіло межі. щось чуже камлає потойбіч порожніючим серцем.

смерті та з'яви; спека

мови без змісту, що

вигноює причини з речей, мовби довкола застряглої кулі.

близькість, втоплена в нас, попереду нас, вклоняється

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Усі статті Вікторія Фещук

# data[].attributes.attachment_link.title
Тримати своїх в обіймах думок: 16 нових віршів про війну

# data[].attributes.attachment_link.description
коли пролітає ракета тоді на якусь мить можна побачити в небі нове сиве пасмо у волоссі Бога усе нове й нове що несивого волоска там уже й не лишилося якщо котрась прилетить до мене Самого Бога побачу побачить мене оживати о 4 ранку в чужому ліжку на чужій білизні між чужих стін що навіть тіло оце - чуже я не знаю його роздивлятися в дзеркалі розтягуючи щоки, підіймаючи брови - ніби знайомі риси дихай глибше прискіпливо вивчати знайомі пломби в зубах набряклі повіки - але ж ні!

# data[].attributes.headline
Багатьом із нас зараз складно читати книги чи слухати музику. Проте, насправді, мистецтво   здатне підіймати наш бойовий дух! 

# data[].attributes.subject
Багатьом із нас зараз складно читати книги чи слухати музику. Проте, насправді, мистецтво   здатне підіймати наш бойовий дух! 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про війну

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про російсько-українську війну 2022

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
читати та слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
відео українською

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
роман коляда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
марія солтис-смирнова

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
наталка поклад

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
любов сердунич

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про війну в україні 2022

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вірші про російське вторгнення в україну 2022 року

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірші про російське вторгнення в Україну 2022 року - читати та слухати, відео

# data[].attributes.attachment_link.description
Роман Коляда, Наталія Бугай, Марія Солтис-Смирнова, Тетяна Мунтян, Алла Бійчук, Юрій Лях, Тетяна Семенченко, Ірина Галишко, Лариса Юсковець-Сєрікова, Марія Чайківчанка, Вікторія Ковтун, Людмила Добровольська, В'ячеслав Стрий(Прибузький),Галина Сливка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Державне агентство України з питань кіно

# data[].attributes.attachment_link.title
Вона та війна

# data[].attributes.attachment_link.title
Початок російського вторгнення. Фільм "Війна на нульовому кілометрі"

# data[].attributes.attachment_link.title
🎬  10 ФІЛЬМІВ, які варто подивитись під час війни

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Павло Зінченко

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП українських  фільмів про війну на сході

# data[].attributes.headline
ФІЛЬМИ ПРО ВІЙНУ НА ДОНБАСІ

# data[].attributes.subject
ФІЛЬМИ ПРО ВІЙНУ НА ДОНБАСІ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ШоТам - медіа, яке допомагає зберігати спокій навіть під час війни. Кожна наша публікація - це привід пишатися нашою армією, волонтерами та кожним українцем. А кожен твій донат - це внесок у боротьбу на інформаційному фронті.

Героїзм українських "кіборгів", відвага "Черкас", дружба та кохання та фронті, боротьба за свою землю - в Україні з'являється все більше фільмів про війну та бійців АТО. Мова кіно надзвичайно потужна. Саме тому фільми, які показують події на Сході є дуже важливим для українського суспільства.

До Дня захисників та захисниць України ми підібрали для вас фільми про війну на Донбасі, які варто побачити кожному.

1. Документальний фільм "Зошит війни" (2020)

"Зошит війни" - це особливий документальний фільм, який змонтований з відеозаписів з телефонів та камер українських військових та добровольців. Тут використані лише особисті кадри: про себе, друзів, людей, які й уявити не могли, що їх подвір'ї буде війна. Це сюрреалістична подорож на фронт війни з Росією, де панують закони, відмінні від звичайного світу. Герої прокидаються та засинають, радіють та плачуть, знімають відео, та завжди відчувають, що запис може закінчитись у будь-яку мить.

"Я відбирав матеріал, бо хотів показати побратимство як явище. Професійним документалістам потрібно було б провести місяці у компанії героїв, щоб здобути такий рівень довіри, такий рівень психологічного доступу. Цей матеріал минає цей громіздкий процес. Тож мені важливо було вихопити моменти, які показують стосунки між людьми, саме побратимство. Це явище, з яким ми познайомились нещодавно", - каже режисер Роман Любий.

Читайте також: Від парамедика до бізнесвумен. Як ветеранка війни створила власну справу на сушениках

Фільм отримав приз глядацьких симпатій та дві спеціальні нагороди на кінофестивалі Docudays-UA 2020 року, а також здобув перемогу на Kharkiv Meet Docs. Документальна стрічка "Зошит війни" Романа Любого доступна на онлайн-платформі Takflix мовою оригіналу з субтитрами на території України. 10 гривень з кожного придбаного квитка творці фільму перерахують у Благодійний фонд допомоги армії "Повернись Живим" на закупівлю мобільних комплексів спостереження.

2. Фільм-антиутопія "Атлантида" (2019)

Фільм-антиутопія "Атлантида" Валентина Васяновича вийшов у світ у 2019 році. У цій стрічці немає жодного професійного актора. У зйомках брали участь колишній розвідник та волонтер благодійного фонду "Повернись живим" Андрій Римарук, парамедикиня Людмила Білека і доброволець Василь Антоняк. Фільм знімали в Києві та Маріуполі.

Цей фільм розповідає про життя України після війни. За сюжетом, на вулиці 2025 рік - пройшов рівно рік після перемоги України у війні з Росією. Але країна стала непридатною для життя - все навколо зруйновано, а люди почувають себе спустошеними. Однак, позитивні зміни ще чекають країну попереду, а на фоні катастрофи зароджується справжнє кохання.

Фільм був номінований на Оскар у 2021 році, а також отримав безліч міжнародних нагород.

3. Художнє кіно "Кіборги" (2017)

Про історію, про подвиг, про самопожертву, про батьківщину. Саме цьому присвячений художній фільм режисера Ахтема Сеіаблаєва, який вийшов в кінопрокат ще у 2017 році. У стрічці мова йде про добровольців та військових, які 242 дні захищали Донецький аеропорт у вересні 2014 року. Українських захисників самі окупанти прозвали "кіборгами" за їх відвагу та сміливість. Це слово і стало назвою фільму. Сценарій до фільму був написаний на основі свідчень українських військових, які обороняли Донецький аеропорт.

Але найбільше зачіпає у цьому фільмі саме історії людей. Всі ці бійці різні, говорять різною мовою, мають різну мотивацію, але вони разом в одному місці з однією ціллю. Ось молодий хлопець подався на війну мститись за загиблого однокласника, ось син заможних батьків, який втік сюди, а не поїхав на міжнародний конкурс. А ще тут є комбат з позивним "Серпень", він вчитель історії, має маленьку донечку і постійно наспівує мотив "Гуцулки Ксені". У фільмі є багато філософських розмов про мотивацію, за що любити Україну, а також чи можна назвати Гоголя українським письменником.

Всього за два місяці прокату створений фільм зібрав рекордний для національних фільмів бокс-офіс розміром 22 млн.

4. Драма "Погані дороги" (2020)

П'ять розбитих доріг. П'ять історій про любов, ненависть, довіру, зраду і порушення особистих кордонів на фоні порушення кордонів державних. "Погані дороги" - це фільм режисерки Наталії Ворожбит. До речі, саме Наталія є сценаристкою фільму "Кіборги". Під час роботи над цим фільмом у неї з'явилась ідея написати п'єсу, яка стала втіленням її особистих міркувань про те, як воєнні дії змінюють людей. А у 2017 році вийшла у світ екранізація п'єси - драма "Погані дороги".

Фільм складається з п'яти новел. Події відбуваються на дорогах Сходу України протягом 2015 року. Кожна з новел розповідає про сильні стосунки між людьми, що виникають на фоні війни. Тут підіймається тема складних стосунків військових та цивільних, які вимушені співіснувати на одній території, часто не довіряючи одне одному. Наприклад, одна з історій розповідає про закохану в українського військового Віктора українську військову медсестру, яка після вбивства та обезголовлення Віктора російськими окупаційними військами, на пару з іншим військовим їде у машині та везе тіло до його дружини.

Читайте також: Що подивитися? Дев'ять найкращих українських короткометражок

У 2020 році фільм "Погані дороги" отримав нагороду програми "Тиждень критики", яка проходила в рамках Венеційського кінофестивалю. А також фільм Наталії Ворожбит висунуто на премію Оскар від України.

5. "Черкаси" - перший художній фільм про Воєнно-морські сили України (2019)

"Черкаси" - це перший художній фільм про Воєнно-морські сили України. Ця стрічка заснована на реальних подіях і розповідає про команду українського тральника "Черкаси", який у 2014 році став єдиним з 13 кораблів, що втримав український стяг на своїй щоглі на озері Донузлав під час анексії Криму.

Головні герої фільму - звичайні сільські хлопці з села на Чернігівщині Мишко та Лев. Перший служить матросом на тральнику ВМС України U311 "Черкаси", який базується на базі в кримському озері Донузлав. Влітку 2013 року Мишко, перебуваючи в рідному селі під час відпустки, пропонує своєму другу, який став сиротою, піти на службу. Лев не одразу, але погоджується. Після подій на Майдані Незалежності "Черкаси" виявились заблокованими через затоплені інші човни. Наші кораблі один за іншим переходять на сторону ворога, але тільки не "Черкаси". Весь екіпаж стоїть на захисті своєї честі, на захисті своєї Батьківщини від ворога.

Консультантом фільму був реальний командир тральника "Черкаси" Юрій Федаш, а до акторського складу увійшли моряки, які тримали оборону на кораблі навесні 2014 року. Зйомки стрічки розпочалися у квітні 2017 року і проходили в Очакові, Одесі та у невеличкому селі Чернігівської області.

6. Військова драма "Іловайськ 2014. Батальйон "Донбас" (2019)

Іловайськ. Серпень 2014 року. Ще нещодавно частина мешканців України могла й не чути про це невелике містечко на Донеччині. Влітку тут почались запеклі бої між українськими силами та проросійськими бойовиками. Відтоді назва "Іловайськ" стала однією з найкривавіших плям на карті.

У 2019 році у прокат вийшов фільм режисера Івана Тимченка "Іловайськ 2014. Батальйон Донбас", який розповідає про бої за Іловайськ під час війни на Донбасі.

Найдраматичніша сцена фільму - це відомий "зелений коридор", який російські окупанти надали українським військовим для виходу з "котла" неушкодженими. Але окупанти не стримали свого слова і колону українських бійців розстріляли.

Також глядачі можуть побачити, що відчуває головний герой - командир штурмової групи батальйону "Донбас" з позивним "Бішут", коли опинився в захопленому місті. Його розшукує призначений комендантом Іловайська російський офіцер Рунков для якого ця війна перетворилася на особисту трагедію, і він жадає не справедливості, а помсти. Головний герой стрічки Тарас Костанчук зіграв у фільмі сам себе, а також виступив його продюсером.

Бійці батальйону "Донбас", про яких розповідають автори фільму загинули в реальному Іловайську у 2014 році. На тлі фінальних титрів один за одним показують їх фото: Шульц, Скіф, Самольот, Франко, Карат, Улибка (а далі - й інші бійці батальйону, які загинули пізніше, в різний час і за різних обставин).

7. Документальна анімація "Казка про коника" (2021)

Це історія про відомого українця в Естонії монаха Анатолія Лютюка, який живе у старовинній кам'яній вежі у самому серці Таллінна. Ще багато років тому він дав обітницю знаходити щось хороше у кожному дні. Початок війни на Донбасі змусив Анатолія покинути мирну естонську столицю і відправитись з волонтерською місією у прифронтові містечка. З 2014 року монах постійно їздить на схід України, передаючи допомогу від Естонії пораненим та постраждалим від бойових дій жителям "сірої зони".

Дотримуючись своєї обітниці, він намагається знайти історії добра в умовах війни. У цьому йому допомагає саморобний коник, зроблений з гілки карпатського дерева. Цей коник стає героями казок про тварин на війні, написаних по мотивах реальних подій.

Режисери та продюсери фільму "Казка про Коника" - Денис Страшний та Уляна Осовська. Документальні кадри в картині чергуються з анімацією, яку виконали Ridni Animation: Родіон і Марія Шуб та Мара Забашта.

8. Драма "Іній" (2019)

"Іній" - це литовсько-французько-українсько-польська воєнна драма 2017 року про війну на Донбасі. Фільм зняв литовський режисер Шарунас Бартас за фінансової підтримки Державного агентства України з питань кіно.

В основі сюжету молодий литовець Рокас, якому випадає несподівана можливість побувати в Україні, щоб доставити гуманітарну допомогу з Литви. Чоловік зможе на власні очі побачити і зрозуміти справжню окупацію та війну. Але під час подорожі обставини змінюються і Рокас змушений їхати все далі і далі на Донбас, де доля зводить його з двома військовими журналістами. Одного з них зіграла відома французька актриса Ванесса Параді. Тріо змушене подолати свої психологічні межі та збудувати міцні відносини. Вони не погоджуються ні з чим, крім свого бажання бути там, де вони є, але кожний має для цього свої причини. І тут Рокас знаходить своє справжнє кохання.

Читайте також: "Я піду в далекі гори". П'ять українських фільмів про Карпати

Зйомки картини проходили безпосередньо на лінії фронту, за участю місцевого населення і українських військових, які в цей час несли службу у зоні АТО. Фільм отримав на Стамбульському міжнародному кінофестивалі премію Human Rights in Cinema Award ("Права людини в кіно"), засновану Радою Європи та інші міжнародні нагороди.

9. Сатирична комедія "Наші котики" (2020)

Ця українська неполіткоректна патріотична комедія режисера Володимира Тихого стала рекордною в українському кінопрокаті. Стрічку про війну на Донбасі показали у 219 кінотеатрах України, що для українського фільму стало найвищим показником переглядів.

Події у фільмі розгортаються у 2014 році на початку війни. Це трагікомічна історія пригод бійців АТО, що трапляється з ними під час бойового чергування на "найглухішій" з усіх можливих позицій фронту. За основу взяли реальні розповіді бійців добробатів та ЗСУ.

Головними героями фільму є інженер, актор, футбольний тренер та продавець квітів, які йдуть добровольцями на війну. До них на позиції приєднується журналістка, яка виконує секретне завдання. Жоден з них не має бойового досвіду, не вміє орієнтуватись на місцевості та нічого не знає про наміри командування. Їм дали те, що було. А тоді було не багато, порівняно з озброєними до зубів "сусідами". Нехай війна далеко не веселе заняття, але тоді було над чим посміятися - наприклад, над тим, як ці волонтери, які вперше взявши зброю в руки, стали причиною грандіозного фіаско масштабної операції ворога.

10. Короткометражний фільм "Поза зоною" (2018)

Коли ми чуємо у слухавці "абонент поза зоною досяжності", це завжди викликає тривогу. А що відчуває мама, чий син перебуває у зоні воєнних дій, якщо щоразу чує у слухавці цю фразу?

Саме про це українська короткометражна стрічка "Поза зоною" Нікона Романченко. Це історія жінки Люби, яка працює на кондитерській фабриці. Після того, як її син не виходить на зв'язок, вона вирішує сама податись на його пошуки на незнайому територію.

Війна тут майже невидима. Але передається завдяки невідомому і цій самій фразі. Стрічка отримала спеціальну відзнаку журі на фестивалі "Молодість" 2018 року. Нікон Романченко цього року здобув нагороду за "найкращу режисерську роботу" з фільмом "Leopolis Night" на Одеському міжнародному кінофестивалі.

На Донеччині розвідники ЗСУ знищили ворожу БМП-3 (ВІДЕО)

ШоТам - медіа, яке допомагає зберігати спокій навіть під час війни. Кожна наша публікація - це привід пишатися нашою армією, волонтерами та кожним українцем. А кожен твій донат - це внесок у боротьбу на інформаційному фронті.

Українські захисники перетворили на металобрухт бойову машину піхоти російських загарбників на Донеччині.

Відео опублікував у твітері розвідник ЗСУ із ніком Kriegsforscher.

"Донецька обл. Ми знищили російську БМП-3. Вересень 2022 р. На жаль, під час операції ми втратили один із наших Dji Mavic 3, тому нам потрібно купити інший", - йдеться в дописі.

Дивіться відео: Як відеограф допомагає трофеїти техніку нашим захисникам

Donetsk oblast. We destroyed Russian BMP-3.

September 2022.

Unfortunately, during the operation we lost one of our Dji Mavic 3 so we need to buy another one👇 pic.twitter.com/iL9I8BJ5Rw
- Kriegsforscher (@OSINTua) September 21, 2022

Відзначимо, що БМП-3 - це бойова броньована гусенична машина, призначена для транспортування особового складу до переднього краю, підвищення його мобільності, озброєності і захищеності на полі бою в умовах спільних дій з танками у бою.

Нагадаємо, бійці 45-ї артбригади знищили опорний пункт і три БМП окупантів.

Також ми повідомляли, що на півдні ЗСУ вдарили по ворожій колоні техніки, яку готували переправити через Дніпро.
Фото: скриншот із відео.

"Важливо виглядати гарно, щоб жити далі". Волонтерка-стилістка з Харкова одягає переселенців по всій Україні

ШоТам - медіа, яке допомагає зберігати спокій навіть під час війни. Кожна наша публікація - це привід пишатися нашою армією, волонтерами та кожним українцем. А кожен твій донат - це внесок у боротьбу на інформаційному фронті.

Вдало підібраний одяг може не тільки підкреслювати фігуру та бути способом самовираження людини, але й сприяти боротьбі зі страхом. У цьому впевнена Тетяна Бінчук, яка переїхала з Харкова до Вінниці й долучилася до колективу волонтерського центру VinnSolard. Коли її попросили попрацювати з переселенцями й допомогти їх забезпечити одягом, Тетяна й не підозрювала, що невдовзі її почнуть називати стилісткою. Про смак і вміння волонтерки одягнути кожну та кожного, хто звертається до неї, дізналися не тільки у Вінниці, а й по всій країні. Тепер вона допомагає переселенцям з різних регіонів, які пишуть з проханням підібрати й надіслати їм одяг. Тетяна розповіла ШоТам історію про те, як під час війни можна розкрити свій талант і зробити щасливішими людей, які були змушені покинути свої домівки.

Одяг може людину розкрити або заховати

Я цікавилася стилем усе життя, починаючи з дитинства. У студентські роки підробляла моделлю, вивчаючи дизайн інтер'єру в Інституті моди та дизайну в Харкові. Мені подобалося працювати з кольорами та фактурами. Інтерес до одягу був завжди, але я про це ніколи особливо не говорила й не виставляла напоказ. Однак про це поступово стало відомо, і до мене почали звертатися знайомі дівчата, які просили мене пройтися з ними по магазинах і щось підібрати з одягу.

Людина виглядає стильно, коли одягнена тільки в те, що пасує конкретно їй, що може гарно показати фігуру, а не спотворити її. З гонитвою за модою це має мало спільного. Одяг може або заховати людину, або розкрити її. Я часто бачила дівчат, які ховали себе за речами. Мені завжди хотілося їх розкрити, адже вони неймовірно гарні жінки, які просто не знали, що їм робити. Після того як я допомагала їм, кожна з них запитувала: "Як ви зрозуміли, що саме мені потрібно?". А я не знаю, як це пояснити. Просто бачу одразу по людині, що б їй пасувало і як її одягнути так, щоб вона не соромилася сама себе.

При виборі речей я насамперед звертала увагу на фігуру людини. Ясна річ, зважала на сезон і кольори. Далі дивилася на магазини й ціни. Нині ціна є пріоритетом. Доводилося допомагати шукати одяг і в секонд-хендах. Зізнаюся: усі цьому дивуються, але насправді я терпіти не можу тривалі походи по магазинах. Зазвичай гортаю сайти, вивчаю новинки, одразу вибираю - і все. Мені не потрібно витрачати багато часу, щоб щось знайти.

Думки були не про порятунок, а про смерть

Своє захоплення модою я ніколи не намагалася перетворити на професію. До повномасштабної війни я була помічницею керівника в прикордонному департаменті страхування, працювала з документами. 24 лютого я збиралася, як завжди, піти на роботу, але прокинулася раніше від незвичного шуму. Я вибухи не тільки почула, але й побачила: ми з родиною живемо в районі Салтівка, що близький до кордону.
Читайте також: "Мої учні стали танкістами та піхотинцями". Вчителька з Мелітополя пережила окупацію та допомагає ЗСУ у новому місті
Ми дуже не хотіли залишати свій дім, тому довгий час залишалися в Харкові й терпіли. Ситуація ставала дедалі важчою. Постійні вибухи, тривоги, безсоння. Коли стріляли особливо часто, я почала думати, що якщо снаряд влучить у будинок, то краще на смерть і одразу. Тобто дійшло до того, що мої думки були не про порятунок, а про смерть. Вихід був один - виїжджати. І на 42-й день після повномасштабного вторгнення ми із сином, чоловіком і мамою сіли на поїзд. Коли ми від'їжджали, то чули, що неподалік знову щось вибухало.

У Вінниці вперше в житті почала волонтерити

Ми приїхали до Вінниці, тому що тут жили наші друзі, нам було де поселитися. Наявність житла стала єдиним пріоритетом. До цього я ніколи не була у Вінниці. Перше враження про місто склалося ще на вокзалі - люди навколо були дуже привітними. Ніхто не ігнорував мене через те, що я розмовляю російською. Взагалі, у Вінниці люди ввічливі та спокійні, вони мене вражають цим щодня. Можу навіть сказати, що, мабуть, у Харкові нечасто зустрінеш таке ставлення.

Прибувши до Вінниці, ми зв'язалися з нашим другом-харків'янином, який працює у волонтерському центрі VinnSolard. Він сказав, що їм потрібні люди й запропонував долучитися. І вже наступного дня після приїзду я прийшла туди. До цього я ніколи в житті не волонтерила, на жаль. Перші кілька тижнів я плела маскувальні сітки, а потім мене попросили розбирати й сортувати одяг. Я з радістю взяла участь у цьому процесі.

Коли за речами приходили переселенці, я бачила, що вони губляться, соромляться та зрештою нічого не можуть собі вибрати. Оскільки я знала, який у нас є одяг і розміри, то просто почала пропонувати речі. Мені це робити було і легко, і цікаво. Так я почала працювати з переселенцями, паралельно займаючись плетінням сіток. Я й донині продовжую це робити, щойно з'являється вільна хвилина, оскільки в сітках є величезна потреба.

Обожнюю, коли люди гарні й сяють від щастя

До мене постійно приходять люди, які потребують одягу. Більшість приїхали, як і я - з маленькою сумочкою, майже без речей. Вони озираються навколо й запитують: "Чи є щось на нас?". Я одразу відповідаю: "На вас є все й дуже багато". Підбираю одяг за віком, розміром і кольором. Людина приміряє, а якщо має сумніви щодо певної речі, пропоную взяти її додому й подивитися там - у нас немає дзеркала. Через величезну кількість одягу його й поставити нікуди.

Помітила, що для більшості людей той одяг, який вони отримали в нашому центрі, можливо, став першим настільки якісним в їхньому житті. До цього в них ніколи не було подібних речей. Весь одяг у нас дуже хороший, я особисто його ретельно відбирала, щоб не було жодних плям або ковтунців., більшість речей нові.Багато речей до центру приносили вінничани, а також віддавали магазини.

Коли люди переїжджають родинами, речі потрібні всім: і жінкам, і чоловікам, і дітям. Одягати дітей - моє найулюбленіше заняття, це велике щастя. Вони так веселяться під час процесу, що цю радість нічим не замінити. І дорослим переселенцям також подобається те, як підбираю для них одяг, вони залишаються дуже задоволеними. А я обожнюю, коли люди гарні й сяють від щастя. Ми в нашому центрі одягали до тисячі осіб на місяць. З багатьма з них ми підтримуємо зв'язок - часто вони просять мої контакти, потім ми листуємося й говоримо телефоном. Люди приходять до волонтерського центру, щоб просто привітатися й поспілкуватися, навіть якщо їм уже нічого не потрібно.

Не знала, що про мене почали писати медіа

Я й не підозрювала, що мене прозвали стилісткою. Мабуть, про мене почали розповідати за стінами волонтерського центру. Коли вперше звернулися словами "Ну що, стилістко, привіт", я вирішила, що це жарт. А потім виявилося, що про мене написали матеріали в ЗМІ - я про це також не знала, мені розповіли волонтери з нашого центру. Я була дуже розгублена, адже не вважала, що роблю щось неймовірне. Проте для когось моя допомога була важливою та дійсно потрібною.

Ба більше, до мене вже звертаються і з інших регіонів. Після того як вийшли сюжети про те, що я підбираю одяг у нашому центрі, мені почали писати люди, які потребували речей, але їм це було недоступно. Я прошу список того, що їм потрібно, приблизні розміри, підбираю речі, і наш центр надсилає їх посилками. Зазвичай списки великі, адже багато переселенців залишилися без нічого. Один з останніх випадків - до мене звернулася родина зі Слов'янська, в якій ростуть семеро дітей. Сім'я переїхала до Дніпропетровської області. Мені було радісно, що нам вдалося допомогти цим людям.

Хоч я завжди цікавилася стилем, але мій потенціал найбільше розкрився у Вінниці, працюючи з переселенцями. Можливо, після війни я спробую перетворити своє захоплення на професію та стану стилісткою не тільки у волонтерському центрі. Поки про це не думала, оскільки є багато інших справ. Волонтерство нині є моєю основною діяльністю, ми в центрі працюємо щодня по 10 годин - і не завжди встигаємо зробити все, що потрібно.

Якщо щось віддаєш - ти перемагаєш

Що стосується життя у Вінниці - я швидко адаптувалася до міста. Воно компактне й чисте. Ми з родиною багато вулиць обійшли пішки, нам дуже сподобалися парки, Європейська площа й місцеві трамваї. У Вінниці є куди піти, на що подивитися та з ким поспілкуватися. Тут я відчуваю домашній затишок. Можливо, у місті є й негативні моменти, але я цього не бачу. Я настільки була рада, що більше не чую вибухів, що особливо не оцінювала місто. Мене прийняли - і я за це вдячна.

У волонтерському центрі працюють дуже багато вінничан, я з усіма дружу. Навіть скучаю за ними, якщо певний час не бачимося. Вони неймовірно привітні: і керівниця центру Ольга Дернова, і дівчата, які працюють разом зі мною. Вінничанки віддають стільки свого часу й сил, що потрібно ще в них повчитися. Я вважаю, що якщо щось віддаєш - ти перемагаєш. У нашому центрі спілкуються українською, і я прошу вінничан мене підучувати. Я дуже стараюся забути російську мову й добре вивчити рідну. Для мене це стало важливо, і я тепер намагаюся надолужити згаяне. Переконана, що мова є нашим захистом і бронею.

Коли я прийшла працювати в центр, через певний час мені дівчата-волонтерки сказали, що перестали фарбуватися й гарно одягатися, поки не побачили мене. Вони знали, що я приїхала з Харкова, який постійно обстрілювали, але до центру я прийшла нафарбована. Я вважаю так: що б у житті не відбувалося, навіть у важкі часи треба все одно залишатися собою. Постійний страх невідомості й думки про те, чи буде в тебе завтрашній день, можна перекривати одягом. Людям важливо виглядати гарно для того, щоб жити далі.

Як підтримати волонтерський центр ГО VinnSolard

ГО "ВіннСолард"

Код отримувача: 44880671

Назва банку: ВIННИЦЬКА ФIЛIЯ АТ КБ "ПРИВАТБАНК"

Рахунок отримувача у форматі IBAN: UA043026890000026006055380567

Або за номером карти: 5457082275319262

Десантники ЗСУ "пересіли" на італійські броньовики Iveco LMV (ВІДЕО)

ШоТам - медіа, яке допомагає зберігати спокій навіть під час війни. Кожна наша публікація - це привід пишатися нашою армією, волонтерами та кожним українцем. А кожен твій донат - це внесок у боротьбу на інформаційному фронті.

Воїни десантно-штурмових військ ЗСУ почали використовувати італійські броньовані автомобілі Iveco LMV.

Про це повідомили в телеграм-каналі Десантно-штурмовий військ ЗСУ.

За словами військових, італійська бронетехніка активно застосовується під час звільнення України від російських загарбників.

"Висока прохідність на будь-якій місцевості, міцна бронекапсула для захисту життя й здоров'я екіпажу є складовими італійського бронеавтомобіля Iveco LMV. Поряд з цим дана техніка є надзвичайно маневрена та потужна, убойне озброєння - все це в цілому складає міцний кулак, під час виконання різноманітних завдань у ході бойових дій", - йдеться в повідомленні.

Десантники додали, що броньовики, передані партнерами, використовуються, зокрема, під час розвідки та евакуації поранених воїнів.

"Розвідка, пошук, евакуація - ось далеко неповний перелік шляхів застосування таких бронеавтомобілів, наданих українській армії міжнародними партнерами для якнайшвидшого звільнення наших територій від російських загарбників", - додали в ДШВ.

Про Iveco LMV

Як пише Мілітарний, Iveco LMV - це армійський багатоцільовий позашляховик із броньованим корпусом італійського виробництва. Автомобіль оснащений дистанційно керованою кулеметною установкою, яка розташована на даху.

Керувати нею можна за допомогою двох джойстиків та монітора, на який виводиться зображення з відеокамери та інших оптичних приладів блоку, який розміщений на установці. Основним озброєнням є великокаліберний кулемет M2 Browning калібру 12,7 мм.

Броньований автомобіль IVECO LAV III ЗС Норвегії. Фото: mil.in.ua.

Маса машини в базовій комплектації становить 7 т, максимальна швидкість - 130 км/год, запас ходу - 600 км. Станом на 2016 рік у Збройних силах Норвегії було 170 автомобілів IVECO LAV у різних варіантах.

Раніше ми писали, що бійці ЗСУ почали використовувати вітчизняні протитанкові комплекси "Корсар", встановлені на легких маневрених автівках типу баггі.

Крім того, українські військові збили два безпілотники "Орлан-10" російських загарбників над Херсонською областю.
Фото: скриншот з відео.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Іра Самосват

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марина Конопльова

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Бойченко Анастасія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Журавель

# data[].attributes.attachment_link.title
Десять українських фільмів про війну на Донбасі, які варто переглянути кожному

# data[].attributes.attachment_link.description
Героїзм українських "кіборгів", відвага "Черкас", дружба та кохання та фронті, боротьба за свою землю - в Україні з'являється все більше фільмів про війну та бійців АТО. Мова кіно надзвичайно потужна. Саме тому фільми, які показують події на Сході є дуже важливим для українського суспільства. До Дня захисників та захисниць України ми підібрали для вас фільми [...]

# data[].attributes.headline
ТОП УКРАЇНСЬКИХ ФІЛЬМІВ ПРО ВІЙНУ

# data[].attributes.subject
ТОП УКРАЇНСЬКИХ ФІЛЬМІВ ПРО ВІЙНУ

# data[].attributes.body
добірка цих стрічок — це ще й спосіб переосмислити події сучасності через мистецьку призму.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Разом із друзями з "Артхаус Трафік" склали добірку фільмів про російсько-українську війну, які, на наш погляд, зараз варто подивитися чи передивитися. Щоб іще краще розуміти, хто ми є і з ким нам випало боротися вже більш як 400 років. Щоб вшанувати пам'ять тих, хто віддав життя за нашу свободу. Зрештою, щоб бачити, як розвивається сучасний український кінематограф. Адже сучасне українське кіно живе і змінюється попри всі труднощі, привертаючи увагу світових кінокритиків.

Добірка цих стрічок - це ще й спосіб переосмислити події сучасності через мистецьку призму. Адже кіно - один із найефективніших форм публічного діалогу. І кому як не українцям починати ці розмови і розказувати світу справжню історію російсько-української війни.

Щорічно у другу суботу вересня відзначають День українського кіно - свято галузі, що налічує на наших теренах вже понад 100 років і в якої ще чимало звершень попереду.

"Кіборги", 2017

Режисер: Ахтем Сеітаблаєв
Сценаристка: Наталка Ворожбит

Про що кіно: про більш як чотиримісячну оборону Донецького аеропорту від російських загарбників, що в 2014 році почали війну на сході України.

За сюжетом, до "кіборгів" (захисників Донецького аеропорту, які відчайдушно захищали його на межі людських зусиль, за що їх так і прозвали) на двотижневе чергування приїздить група молодих солдатів-добровольців, які, беручи участь у боях і спілкуючись із місцевим психологом, намагаються зрозуміти нові реалії життя і свою роль у них.

Цитата з фільму:
"Якщо ми тут, значить сьогодні розплачуватись за минуле, захищати теперішнє і нести відповідальність за майбутнє"

Перший український ігровий фільм про війну з Росією.
"Кіборги" стали рекордно популярною стрічкою про російсько-українську війну, зібравши за перший тиждень показу 8,2 млн грн. Загальні збори склали 23,2 млн грн, завдяки чому "Кіборги" досі тримаються в топах найкасовіших українських стрічок.

Першими глядачами "Кіборгів" стали військові в Маріуполі.
"Після показу, коли зал піднявся і почав аплодувати, я зрозумів, що нашій команді вдалося зняти чесне та історично правдиве кіно", - сказав режисер фільму його прем'єри військовим.

Відзнаки: номінант нацпремії кінокритиків "Коло" (2018);
знімальна група була номінована й виборола 6 нагород в нацкінопремії "Золота дзиґа" (2018).

"Додому", 2019

Режисер: Наріман Алієв
Сценаристи: Наріман Алієв, Марися Нікітюк

Про що кіно: Кримський татарин Мустафа має двох синів, які після тимчасової окупації Криму в 2014 році виїхали в Київ. Старший із них помирає під час війни на сході України. Батько приїздить у столицю по обох синів: меншого хоче повернути додому, а старшого - поховати в Криму за мусульманськими обрядами.

Цитата з фільму:
"Кому ми будемо потрібні, якщо не потрібні один одному?" (переклад із кримськотатарської)

"Додому" - повнометражний дебют режисера Нарімана Алієва. Головні ролі у стрічці виконали відомий український актор та режисер Ахтем Сеітаблаєв, а також непрофесійний актор Ремзі Білялов, який є двоюрідним братом режисера стрічки. Таким чином, "Додому" - кримськотатарська історія, розказана саме представниками кримськотатарського народу. Діалоги головних героїв зняті кримськотатарською мовою. Завдяки цьому фільм - іще одне нагадування про всі жахіття, які кримські татари пережили й досі переживають внаслідок злочинних дій РФ.

Світова прем'єра фільму відбулася в конкурсній програмі "Особливий погляд" Каннського кінофестивалю (2019 рік).

Фільм-кандидат на здобуття Премії "Оскар" від України в 2019 році.

Відзнаки: гран-прі Одеського міжнародного кінофестивалю (2019); відзнака Канського кінофестивалю у програмі "Особливий погляд" (2019); гран-прі Бухарестського кінофестивалю (2019); дві нагороди 7-го Міжнародного Босфорського кінофестивалю - "кращий іноземний фільм" та "найкращий повнометражний ігровий фільм" (2019); три нагороди нацпремії кінокритиків "Кіноколо" (2019) у номінаціях "найкращий режисер", "найкращий актор" та "найкраща акторка".

"Атлантида", 2019

Режисер і сценарист: Валентин Васянович

Про що кіно: історія про можливе життя в Україні після закінчення війни з Росією - всі події відбуваються у 2025 році. Окупований схід - знову український, але через злочинні дії РФ його території визнані зовсім непридатними для життя. Однак це не зупиняє хід історії, зокрема початку чогось нового.

Цитата з фільму:
"Усе має свій початок і має свій кінець"

Усі ролі у фільмі зіграли непрофесійні актори. Серед виконавців - колишній розвідник, керівник військового відділу фонду "Повернись живим" Андрій Римарук, парамедикиня Людмила Білека і доброволець Василь Антоняк та ін. Зйомки фільму проходили в Маріуполі та Києві.

Світова прем'єра фільму відбулася на Венеційському кінофестивалі у секції "Горизонти", де він здобув історичну для України перемогу. В подальшому "Атлантида" отримала широкий міжнародний успіх - фільм показали на понад 50 фестивалях, де окрім Венеційської перемоги, він отримав ще кілька гран-прі.

Фільм-кандидат на здобуття премії "Оскар" від України в 2020 році.

Відзнаки: найкращий фільм програми "Горизонти" Венеційського кінофестивалю (2019); переможець Мінського міжнародного кінофестивалю "Листопад" (2019); переможець XI Одеського міжнародного кінофестивалю (2019); виборов 4 нагороди нацкінопремії кінокритиків "Кіноколо" (2019); головний приз Tromsø International Film Festival (2020) та ін.

"Погані Дороги", 2020

Режисерка та сценаристка: Наталка Ворожбит

Про що кіно: п'ять різних історій жителів сходу України. Усі вони - про любов і ненависть, довіру і зраду, важливі й несуттєві речі, та об'єднані темою доріг. Історії, що змальовують життя людей на тлі російсько-української війни, яку РФ розпочала на сході України в 2014 році.

Цитата з фільму:
- Тебя же Вова зовут?
- Володимир.
- Як Путіна?
- Як батька.

Повнометражний дебют драматургині та сценаристки Наталки Ворожбит, екранізація її хітової однойменної п'єси, яку ставили у Лондоні та Києві. Сценарій створено на основі документальних історій, зібраних авторкою на сході України під час роботи над фільмом "Кіборги".

Світова прем'єра драми відбулася у програмі "Тиждень критики" Венеційського кінофестивалю у 2020 році, де вона була відзначена другою за престижністю нагородою - премією Circolo del Cinema di Verona як "найбільш інноваційна стрічка в конкурсі".

"Погані дороги" висунули від України на здобуття Оскара в 2021 році.

Відзнаки: три нагороди нацпремії кінокритиків "Кіноколо" (2020) - "відкриття року", "найкращий актор" і "найкраща акторка"; фільм-лідер за кількістю номінацій (15) на кінопремію "Золота Дзиґа", з яких здобув 5 нагород.

"Земля блакитна, ніби апельсин", 2020

Режисерка: Ірина Цілик

Про що кіно: історія сім'ї 36-річної Ганни, яка живе у місті, де майже не припиняються обстріли - це Красногорівка на сході України. Війна, що на той час триває вже шостий рік, докорінно змінює їхню буденність, але не забирає в них людяності та простих утіх. Зокрема донька Ганни намагається самостійно зняти фільм про своє життя під час війни.

Цитата з фільму:
- Як ти покажеш, що ти живеш п'ятий рік на війні?
(переклад із російської)

Ця документальна стрічка - повнометражний дебют режисерки Ірини Цілик, який одразу ж чекав великий успіх. Стрічка стала першим українським фільмом, що взяв участь у найвідомішому й найбільшому в США фестивалі незалежного кіно - Sundance. Там він виборов першість за найкращу режисуру документального кіно. Саме на цьому фестивалі і відбулася світова прем'єра фільму.

Назва фільму - це уривок із вірша французького поета Поля Елюара. Він підкреслює той дивний новий світ, у якому опиняються герої стрічки, коли в їхнє рідне містечко Красногорівку приходить війна.

Відзнаки: найкращий фільм Міжнародного та Національного конкурсу Docudays UA (2020); найкращий документальний фільм за версією нацпремії кінокритиків "Кіноколо" (2020); виборов нагороду у Reykjavík International Film Festival (2020) та ін.

Зошит війни / War Note, 2021

Режисер: Роман Любий

Про що кіно: про життя українських військових під час російсько-української війни. Життя, що плине з іншим темпом і за іншими законами. Документальний фільм створений із особистих відеозаписів (на телефон чи камеру) українських військових чи добровольців. Усі герої розуміють, що будь-який їхній кадр може стати останнім.

Цитата з фільму:
"Привіт, моя хороша, в мене все добре..."

Cвітова прем'єра фільму відбулася на фестивалі Docudays UA у 2020 році, де він здобув приз глядацьких симпатій та 2 спеціальні нагороди.

2 вересня 2021 року "Зошит війни" мав вийти в кінотеатрах, але цього не сталося, бо Держкіно не видало посвідчення для масового прокату (дозвіл отримали тільки на спецпокази). Річ у тім, що герої стрічки переважно розмовляють російською, а 16 липня 2021 року вже вступили в силу окремі норми закону "Про забезпечення української мови як державної".

Попри те, що творці фільму додали український переклад у субтитри, прокатного посвідчення фільм від Держкіно так і не отримав, адже, за словами директора прокату 86PROKAT Іллі Гладштейна, процедури з видачі документів із таким мовним рішенням - ще немає.

Фільм вийшов онлайн.

Де дивитися: Takflix
10 гривень із кожного придбаного квитка творці фільму перерахують у БФ кваліфікованої допомоги армії "Повернись живим" на закупівлю мобільних комплексів спостереження.

Відзнаки: приз глядацьких симпатій на міжнародному фестивалі документального кіно Docudays UA (2020) та 2 спецнагороди; переможець фестивалю Kharkiv Meet Docs (2020).

# data[].attributes.attachment_link.title
Топ українських фільмів про російсько-українську війну * Ukraїner

# data[].attributes.attachment_link.description
Разом із друзями з "Артхаус Трафік" склали добірку фільмів про російсько-українську війну, які, на наш погляд, зараз варто подивитися чи передивитися. Щоб іще краще розуміти, хто ми є і з ким нам випало боротися вже більш як 400 років. Щоб вшанувати пам'ять тих, хто віддав життя за нашу свободу.

# data[].attributes.headline
ФІЛЬМИ ПРО ВІЙНУ, ЯКІ ВАРТО ПОДИВИТЬ КОЖНОМУ

# data[].attributes.subject
ФІЛЬМИ ПРО ВІЙНУ, ЯКІ ВАРТО ПОДИВИТЬ КОЖНОМУ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ці кінострічки не залишать вас байдужими.

Кадр з фільму "Донбас"

Війна в Україні триває не четвертий місяць, а восьмий рік. З 2014 року східний регіон країни знаходиться під активними обстрілами з боку російських окупантів, а про захисників складають легенди. Виявилося, не тільки легенди, а ще й фільми знімають. Пропонуємо добірку з 5 фільмів про події на Донбасі, які точно не залишать вас байдужими.

Донбас

"Донбас" - військова трагікомедія українського режисера Сергія Лозниці. У ній показані аматорські кадри, записані в Луганській і Донецькій областях за час військових дій з 2014 року.

Кіборги

Потужний український художній фільм режисера Ахтема Сеітаблаєва. В основу кінострічки ліг сюжет оборони Донецького аеропорту Прокоф'єва (ДАП) від російських загарбників. Про воїнів говорили: "Кіборги витримали - не витримав бетон".

Зима у вогні

До виробництва повнометражного фільму були залучені три країни - Україна, Великобританія, США.

Режисер Євген Афінеєвський показав у фільмі протести на Україні на Майдані Незалежності взимку 2013-2014 років, розгін мирних акцій "беркутівцями" і втечу екс-президента Віктора Януковича.

Земля блакитна, ніби апельсин

Документальний фільм 2020 року. В основі - історія багатодітної сім'ї, яка живе в "червоній зоні" Донбасу, де вже котрий рік не вщухають обстріли.

Позивний "Бандерас"

Військовий детектив режисера Зази Буадзе. Кінострічку вперше показали восени 2018 року. Автори сценарію Сергій Дзюба та Артемій Кірсанов написали його на основі щоденників нацгвардійця Сергія Башкова з позивним "Індіанець" та розповіді воїнів АТО.

Нагадаємо, режисер Сотниченко зніме фільм про обстріли і звірства окупантів в Ірпені.

Вас також можуть зацікавити новини:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
війна в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
донецька область

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
луганська область

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
фільми про війну в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
позивний бандерас

# data[].attributes.attachment_link.title
Топ-5 фільмів про війну в Україні, які варто подивитися кожному

# data[].attributes.attachment_link.description
Ці кінострічки не залишать вас байдужими. Війна в Україні триває не четвертий місяць, а восьмий рік. З 2014 року східний регіон країни знаходиться під активними обстрілами з боку російських окупантів, а про захисників складають легенди. Виявилося, не тільки легенди, а ще й фільми знімають.

# data[].attributes.headline
Легенди і меми війни

# data[].attributes.subject
Легенди і меми війни

# data[].attributes.attachment_link.description
ipne.ws needs to review the security of your connection before proceeding.

# data[].attributes.headline
Війна оновлює легенди: Горинич з нами!

# data[].attributes.subject
Війна оновлює легенди: Горинич з нами!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Релігійно-інформаційна служба України

# data[].attributes.attachment_link.title
Війна оновлює легенди: Горинич з нами! - РІСУ

# data[].attributes.attachment_link.description
Я знала, що так буде! І дуже рада цьому. Здалось би, для дослідника-релігєзнавця таке не стало сюрпризом: звичайне-собі явище актуалізації-відродження легенд під час випробовувань, змін, небезпеки — не в нас перших, не в нас останніх. Але ж яке яскраве, рідне, автентично-київське! Горинич захищає ;)…

# data[].attributes.headline
Сім символів незламності України  в умовах повномасштабної війни

# data[].attributes.subject
Сім символів незламності України  в умовах повномасштабної війни

# data[].attributes.headline
Історію творять герої

# data[].attributes.subject
Історію творять герої

# data[].attributes.body
Історію творять герої, які ходять поміж нас, бо авторами української історії не можуть бути політтехнологи, політики. Вони дуже близькі і дуже реальні, вони із наших міст, наших сіл і містечок, з однієї вулиці чи двору.

Тематика цієї збірки присвячена українським Героям сучасності, що творять історію рідної землі.
Українській державі – Слава!
Героям нації – Честь!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історію творять герої, які ходять поміж нас, бо авторами української історії не можуть бути політтехнологи, політики. Вони дуже близькі і дуже реальні, вони із наших міст, наших сіл і містечок, з однієї вулиці чи двору.

Тематика цієї збірки присвячена українським Героям сучасності, що творять історію рідної землі.
Українській державі - Слава!
Героям нації - Честь!

# data[].attributes.attachment_link.title
Герої України нашого часу, сучасні герої!

# data[].attributes.attachment_link.description
Історію творять герої, які ходять поміж нас, бо авторами української історії не можуть бути політтехнологи, політики. Вони дуже близькі і дуже реальні, вони із наших міст, наших сіл і містечок, з однієї вулиці чи двору. Тематика цієї збірки присвячена українським Героям сучасності, що творять історію рідної землі. Українській державі - Слава!

# data[].attributes.headline
Герої нашого часу (відео)

# data[].attributes.subject
Герої нашого часу (відео)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Насичене Життя - Самостійні Подорожі

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗСУ - Герої нашого часу • Чому українські воїни найкращі • Відео на підтримку Збойних Сил України 🇺🇦

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
13 вересня, 2023 середа

# data[].attributes.attachment_link.title
Герої України нашого часу, сучасні герої | Українці, яким присвоєно звання Герой України у 2022

# data[].attributes.attachment_link.description
У цій рубриці Еспресо розповідає про українців, яким присвоєно звання Герой України. Статті про сучасних героїв, військових, які боронять нашу державу від агресії Росії. Дивіться тут серію репортажів.

# data[].attributes.headline
Захисники України, яким присвоєно звання "Герой України"

# data[].attributes.subject
Захисники України, яким присвоєно звання "Герой України"

# data[].attributes.headline
Українці - герої війни 2022

# data[].attributes.subject
Українці - герої війни 2022

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (1)