# data[].attributes.headline
Цей день завершує цикл

# data[].attributes.body
Цей день завершує цикл різдвяних свят і вшановує хрещення Ісуса Христа в річці Йордан. Назва річки – це ще одна назва Водохреща. Крім того, свято називають Богоявленням, Водосвяттям та Орланом

# data[].attributes.headline
Головна традиція Водох

# data[].attributes.body
Головна традиція Водохреща – освячувати воду, яка, за віруваннями християн у цей день стає цілющою.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (1)

# data[].attributes.headline
Святкування розпочинає

# data[].attributes.body
Святкування розпочинається ще напередодні – 5 січня.

В деяких регіонах освячують воду у річках, озерах та ставках, або пі час богослужіння у спеціальній металевій чаші, яка має назву агіасматарій.

На службу християни беруть різні ємності, щоб набрати туди свячену воду і принести додому.

За віруванням той, хто прийде з Йордану останнім буде віщувати долю. Тобто, настрій цього члена родини стане передбаченням, як пройде наступний рік. У переддень Водохреща окроплювали цілющою водою домівку, городи та вулики. . Господар використовував для цього спеціальне начиння – кропило, яке робили з житнього колосся. Іноді під час процесу під пахвою носили буханець хліба, щоб рік був багатим на врожай. На дверях кімнат і на воротах, які вже окропив господар, крейдою або вуглиною  малювали хрест. Вірили, що цей обряд мусить зберегти житло від усякої нечисті, нещасть та хвороб.

# data[].attributes.headline
Перед Богоявленням род

# data[].attributes.body
Перед Богоявленням родина збирається на спільну трапезу, як і перед Різдвом. Таку вечерю називають Голодна Кутя або ж другий Святвечір.

# data[].attributes.headline
На стіл до вечері став

# data[].attributes.body
На стіл до вечері ставили головну страву – кутю, яку готували востаннє за ці різдвяно-новорічні свята. Разом з нею у господинь в меню мало б вийти 12 пісних страв.

Вірили, що частина страв дістається душам пращурів, яких також потрібно згадати у цей вечір. Їжу накладали в окрему тарілку і ставили на вікно, або залишали на столі наніч.

Після трапези у родині  «проганяли кутю». Горщики, у яких варилася кутя, розбивали об ворота. Під час цього промовляли: "Іди, кутя, із покутя, а узвар — на базар". Цей звичай символізував закінчення різдвяно-новорічних свят.

# data[].attributes.headline
На водоймах чоловіки в

# data[].attributes.body
На водоймах чоловіки вирізали хрест з криги (йордан) і ставили його біля ополонки. Існує звичай, за яким крижаний хрест обливали червоним буряковим квасом або калиновим соком. А також оставляли його гілками ялини.

Далі священник починав святити воду, читаючи молитву і тричі занурюючи в неї срібного хреста. Так це й відбувається дотепер. Під час цього процесу хлопці випускали у повітря кілька пар голубів, які символізували Духа Божого.

# data[].attributes.headline
У давнину вважали, що 

# data[].attributes.body
У давнину вважали, що купання в цей день може допомогти відігнати від людини всі хвороби.

Вмивання свяченою водою мало б зробити обличчя свіжим та рум'яним і забезпечити здоров'я на увесь наступний рік. Часто, перед тим, як умитися, у посудину з водою клали калину або червоні коралі.

Воду, яку посвятили на Водохреще, вважали панацеєю від усіх фізичних та душевних недуг.

# data[].attributes.attachment_link.title
водохреща1-1

# data[].attributes.headline
Коли люди розходилися 

# data[].attributes.body
Коли люди розходилися від річки, візники поїли у посвяченій воді коней та худобу, щоб ті також не хворіли.

Після Йордану жінки цілий тиждень не прали на річці,  аж поки свячена вода знову не перетвориться на звичайну.

У наступні дні після Водохреща священник ходив по хатах і окроплював їх, після освячення хати виносили дідуха, який стояв на покуті з Різдва, віддавали колоски худобі. Такими звичаями закінчувалося свято.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження