# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La reproducció és el procés mitjançant el qual es formen nous éssers vius a partir d'éssers vius ja existents. Sense reproducció, els éssers vius no tindrien descendència i desapareixeria la vida sobre la Terra.

Les persones, igual que els altres animals, ens reproduïm sexualment. Perquè la reproducció sexual sigui possible, són necessaris dos sexes, el masculí i el femení. En les persones, els individus de sexe masculí són els homes i els de sexe femení són les dones.

Els homes i les dones tenim aparell reproductor. A diferència del que passa amb els altres aparells, l'aparell reproductor és diferent en cada sexe. El motiu és que realitzen funcions diferents:

L' aparell reproductor masculí produeix les cèl·lules sexuals masculines, anomenades espermatozoides.

L' aparell reproductor femení produeix les cèl·lules sexuals femenines, anomenades òvuls. A més, al seu interior es produeix la fecundació de l'òvul per part de l'espermatozoide, que donarà lloc al nou ésser.
La reproducció és el procés que permet formar un nou ésser viu a partir d'éssers vius existents.

L'aparell reproductor masculí està constituït per diversos òrgans: els testicles, els conductes deferents, les vesícules seminals i el penis. La seva funció és produir els espermatozoides o cèl·lules sexuals masculines, que, un cop s'uneixin als òvuls, formaran un nou ésser.

Els testicles són dues glàndules de forma arrodonida. Produeixen els espermatozoides.

Els conductes deferents són dos tubs que comuniquen els testicles amb l'uretra.

El penis és un òrgan musculós situat a l'exterior del cos. Està travessat per l' uretra. Té dues funcions: expulsar el semen i l'orina. El semen només es por expulsar quan està en erecció.

Les vesícules seminals són dues glàndules que produeixen el líquid seminal, un líqued viscós i blanquinós que permet als espermatozoides nedar.

La pròstata és una glàndula que produeix el líquid prostàtic. El líquid prostàtic és abocat als conductes deferents. La barreja formada pels espermatozoides, el líquid seminal i el líquid prostàtic constitueix el semen.

Per arribar a l'òvul, s'ha de produir la unió sexual. En la unió sexual, el penis es posa en erecció, és a dir, es posa rígid, s'introdueix a la vagina de la dona i ejacula. En l'ejaculació, el penis expulsa el semen, on neden milions d'espermatozoides. Gràcies a la seva cua, els espermatozoides poden nedar pel semen i avançar en direcció a les trompes de FaI·lopi, a la recerca de l'òvul. De tots els espermatozoides, només un acabarà fecundant l'òvul.

La maduració sexual de l'home

Les persones, en néixer, no tenen els òrgans sexuals desenvolupats. El desenvolupament dels òrgans sexuals s'inicia cap als 11-12 anys i s'allarga fins als 17-18 anys, quan la persona queda completament formada. Aquest desenvolupament va acompanyat de notables canvis físics externs. Vegem els canvis que experimer un noi:

Cap als 11-12 anys, els testicles es comencen a desenvolupar i apareix el pèl púbic. Es produeixen les primeres ejaculacions.

Cap als 13-15 anys, els nois augmenten molt en pes i alçada. Se'ls eixamplen les espatlles i el tòrax i els canvia la veu. Els comença a aparèixer pèl a la barba, al pit, a les cames i a les aixelles.

Cap als 17-18 anys, el penis ha augmentat de mida. També se'ls ha desenvolupat el pèl del pubis, de les aixelles, de la barba, del pit i de les cames. El cos està totalment format.

Aquestes edats són aproximades. El cos d'alguns nois experimenta un desenvolupament més ràpid que el d'altres. De fet, hi ha algunes persones que als 21 anys encara creixen en alçada.

L' aparell reproductor masculí està format pels testicles, els conductes deferents, el penis, les vesícules seminals i la pròstata. La seva funció és produir els espermatozoides.

L'aparell reproductor femení és molt diferent del masculí. El motiu és que la funció que realitza la dona en la reproducció és també diferent. La dona, a més de produir els òvuls, acull en el seu cos la fecundació i el desenvolupament de l'embrió i, un cop ha nascut, l'alimenta amb la llet que produeix.
L'aparell reproductor femení està format pels ovaris, que produeixen els òvuls, les trompes de Fal·lopi, l'úter, la vagina i la vulva.

Els ovaris són dos òrgans en forma d'ametlla. La seva funció és produir els òvuls.
Les trompes de Fal·lopi són els conductes que comuniquen els ovaris amb l'úter.

L' úter o matriu és la cavitat on es desenvolupa el nou ésser. Té forma de pera invertida.

La vagina és una cavitat de parets elàstiques on s'introdueix el penis en la unió sexual. Comunica l'úter amb l'exterior.

La vulva són uns replecs de pell en forma de llavis que protegeix, a més de l'entrada de la vagina, l'orifici de la uretra i un petit òrgan anomenat clítoris.

A partir dels 10-13 anys, els ovaris comencen a produir òvuls. En una ovulació, un dels ovaris deixar anar un òvul, que s'introdueix a la trompa de Fal·lopi i, després de recórrer aquest conducte, arriba a l'úter.
Les ovulacions es produeixen cada 28 dies, i comporten un seguit de canvis en l'úter. Així, en ovular, les parets de l'úter es comencen a recobrir d'una mucosa fortament irrigada de sang, que té com a funció acollir l'òvul fecundat.
Si l'òvul arriba a l'úter sense haver estat fecundat, la capa que s'ha format a les parets de l'úter es desprèn i, juntament amb l'òvul i una mica de sang, s'expulsa del cos. Aquest procés s'anomena menstruació o regla. Dura de tres a cinc dies, i es repeteix cada 28 dies. Si l'òvul hi arriba fecundat, s'implanta a les seves parets i es comença a formar el nou ésser.

La maduració sexual de la dona

En general, el desenvolupament sexual i el creixement comença una mica abans en les noies que en els nois. Vegem a continuació els canvis físics que experimenten les noies.

Cap als 10-12 anys, s'accelera el creixement i l'augment del pes. Es comencen a desenvolupar les glàndules mamàries i es produeix la primera menstruació. També es comença a formar el pèl púbic.

Cap als 13-14 anys, la majoria de noies ja tenen la menstruació. Es comença a formar pèl a les aixelles. Les glàndules mamaries comencen a ser actives.

Cap als 16-17 anys la menstruació ja és regular. S'eixamplen els malucs i les cuixes. Els pits estan completament desenvolupats. També s'ha format del tot el pèl púbic i el pèl de les aixelles.

Igual que en el cas de l'home, aquestes edats són aproximades. Així, algunes noies no tenen la primera menstruació fins als 14 anys.

L' aparell reproductor femení està format pels ovaris, les trompes de Fal·lopi, lúter, la vagina i la vulva. La seva funció és reproduir els òvuls i acollir la fecundació i la formació del nou ésser.

Esquema per a estudiar

# data[].attributes.attachment_link.description
La reproducció és el procés mitjançant el qual es formen nous éssers vius a partir d'éssers vius ja existents. Sense reproducció, els éssers vius no tindrien descendència i desapareixeria la vida sobre la Terra. Les persones, igual que els altres animals, ens reproduïm sexualment.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La fecundació és la unió d'un òvul i un espermato-zoide. En produir-se la fecundació, s'inicia una nova vida.
Perquè la fecundació sigui possible, cal que es produeixi la unió sexual o aparellament. En la unió sexual, el penis erecte de l'home ejacula el semen a l'interior de la vagina de la dona.

El procés de la fecundació

La fecundació d'un òvul per part d'un espermatozoide és un procés complex:

Després de la unió sexual, els espermatozoides pugen per la vagina i l'úter fins a les trompes de Fal·lopi.

Si en una de les trompes de Fal·lopi troben un òvul, l'envolten per penetrar-hi, per bé que només un espermatozoide ho acaba aconseguint.

La unió de les dues cèl·lules sexuals forma una nova cèl·lula anomenada zigot. El zigot es comença a dividir en múltiples cèl·lules que formaran l' embrió, mentre continua baixant per la trompa.

Un cop a l'úter, l'embrió es fixa a les parets d'aquesta cavitat es comença a desenvolupar.

La fecundació és la unió d'un òvul i un espermatozoide. En produir-se la fecundació, s'inicia una nova vida.

L'embaràs i el naixement

L'embaràs és el període de temps comprés entre la fecundació i el naixement del nou ésser. Durant aquest període, que acostuma a durar uns nou mesos, el nou ésser es formarà dins el cos de la mare.
Després de la fecundació de l'òvul, aquest es transforma fins a convertir-se en embrió, que s'implanta a les parets de l'úter. Un cop s'ha implantat, l'embrió queda envoltat d'una bossa, anomenada placenta, i s'uneix al cos de la mare a través d'un tub, anomenat cordó umbilical, per on rep l'aliment i l'oxigen necessari per viure.

Durant l'embaràs el nou ésser passa per dos estadis:

L' embrió. Durant aquest estadi es comencen a formar els òrgans del nou ésser, sobretot els del cap. Correspon aproximadament als dos primers mesos d embaràs.

El fetus. El nou ésser ja té formats el cap i les extremitats. Correspon als set darrers mesos de l'embaràs.

Quan el nou ésser ja està totalment format i és capaç de viure a l'exterior del cos de la mare, neix. El procés de naixement del fetus s'anomena part.

En néixer, el nou ésser continua unit a la mare pel cordó umbilical, que talla la persona que atén el part. La cicatriu que deixa aquest tall és el melic o llombrígol.

En tallar el cordó, el nounat comença a respirar pel seu compte. El dolor que li provoca l'entrada d'aire als pulmons el fa plorar. Durant els primers mesos de vida s'alimenta de la llet de la mare.

De vegades, per problemes en l'embaràs, el nounat neix abans de completar la formació del seu cos als set o vuit mesos. Aquests nadons encara no estan capacitats per viure fora de l'úter matern. Per això es posen en incubadores, unes cambres especials que actuen com si fossin el ventre de la mare i on s'acaben de formar.

En general, en cada embaràs es desenvolupa un sol ésser. De vegades, però, es produeixen embarassos de dos o més éssers. Són les bessonades. No tots els bessons, però, són iguals. Vegem-ho:

Els bessons idèntics o univitel·lins es formen quan l'embrió es divideix en dos embrions abans d'implantar-se a l'úter. Els dos embrions originen dos nadons idèntics i del mateix sexe.
Excepcionalment, l'embrió original es pot dividir en tres embrions.

Els bessons fraterns o bivitel·lins es formen quan s'alliberen dos òvuls i cada un d'ells és fecundat per un espermatozoide. Els nadons que es formen, que poden ser del mateix sexe o de sexe diferent, s'assemblen igual com s'assemblen dos germans d'embarassos diferents.

L' embaràs és el període de temps en què el nou ésser es desen-volupa en l'úter matern. En les persones acostuma a durar nou mesos.

La infància és el període de la vida que va des del naixement fins als deu anys.

A diferència de a majoria de mamífers, les persones, en néixer, tenim el cos molt poc desenvolupat. Per poder sobreviure, el nounat requereix les atencions dels seus pares. Es relaciona amb l'exterior per mitjà bàsicament dels sentits del tacte i de l'oïda, ja que els sentits de la vista, del gust i de l'olfacte estan encara poc desenvolupats. Així, reconeix ràpidament les veus dels pares i aprecia les carícies de què és objecte.

Durant els primers mesos de vida, el nadó s'alimenta exclusivament de la llet materna, que es caracteritza perquè és un aliment molt complet.

Cap als 6-10 mesos li surten les primeres dents, i a l'any ja podrà començar a ingerir aliments sòlids.

Al llarg de la infància els nens desenvolupen moltes de les seves capacitats: aprenen a caminar i a parlar i, més endavant, a llegir i a escriure. També és l'edat en què es forma la dentadura. Primer surten les dents de llet i més endavant, a mesura que aquestes cauen, són substituïdes per les dents definitives.

L'adolescència, l'edat adulta i la vellesa

Cap als 11 anys es comencen a desenvolupar els òrgans sexuals i el cos experimenta un ràpid creixement.

És l'època de l'adolescència, en què maduren els òrgans sexuals i es produeixen notables canvis físics.

A les noies se'ls desenvolupen els pits, se'ls eixamplen els malucs i els creix pèl al pubis i a les aixelles.

Als nois se'ls eixamplen les espatlles, la veu se'ls fa més greu i els surt pèl a la barba, a les aixelles, al pit, al pubis i a les cames.

Cap als 17-20 anys s'acaba l'adolescència i comença l'edat adulta. El creixement ja s'ha completat i es persones entrem a l'edat adulta, una edat de màxim vigor. Ja no és necessària la tutela dels pares i les persones adquirim plena autonomia personal.

Cap als 65 anys, les persones entrem a la vellesa, una etapa de la vida en què la força física decreix però en què es té una gran experiència de la vida.

La dentició de les persones

Les persones naixem sense dents per poder mamar sense dificultat. Cap als sis mesos de vida, comencen a sortir les primeres dents. Primer surten les incisives inferiors centrals, després les incisives superiors centrals i, de mica en mica, la resta de dents. Cap als sis anys, cauen les dents de llet i comencen a sortir les definitives. Les dues dentadures, però, no són iguals.

Dentadura de llet

Dentadura definitiva

Al llarg de la vida. les persones passen per diverses etapes: infància, adolescència, edat adulta i vellesa.

Esquema per a estudiar

# data[].attributes.attachment_link.description
La fecundació és la unió d'un òvul i un espermato-zoide. En produir-se la fecundació, s'inicia una nova vida. Perquè la fecundació sigui possible, cal que es produeixi la unió sexual o aparellament. En la unió sexual, el penis erecte de l'home ejacula el semen a l'interior de la vagina de la dona.

# data[].attributes.attachment_link.title
Les escoles ‘Rainbow’, centres inclusius que aposten per la diversitat afectiva i de gènere - Voluntaris.cat

# data[].attributes.attachment_link.description
Aquest model educatiu neix d’un projecte impulsat per l’Associació de Famílies LGBTI i s’inspira en un programa que ja funciona al Regne Unit. “Si un noi se sent nena no li pots obligar a anar a un lavabo de nens”. Així de contundent i amb plena consciència responia la M. Parra, una alumna de quart … Llegir més

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La nova llei de famílies que ha aprovat el Consell de Ministres, i que es preveu que entri en vigor aquest any, fa un pas per classificar-les i reconèixer-les jurídicament. Tipifica fins a disset models familiars, onze dels quals són una novetat en el marc legal.

Les famílies valoren l'avenç, però esperen que el nou text legal vagi acompanyat de recursos específics i mesures per combatre la discriminació. Asseguren que amb el nom no n'hi ha prou i reclamen mesures concretes que les ajudin en el dia a dia.

Entre les noves categories que recull l'avantprojecte de llei, hi ha les persones soles, famílies LGTBI o residents en l'entorn rural.

Fa temps que la diversitat de situacions familiars és una realitat present a la societat: famílies monoparentals, amb fills de matrimonis anteriors, amb part dels membres a l'estranger en són alguns exemples.

Un altre dels canvis que preveu el nou marc legal és l'ampliació de famílies amb la mateixa protecció que les nombroses. A més de les monoparentals amb dos fills, com ja passa a Catalunya, s'hi inclouran famílies en què un dels membres tingui una discapacitat o hagi patit violència masclista.

Els 17 tipus de famílies que reconeix la nova llei

Família biparental: composta per un matrimoni o una parella de fet i els seus fills, comuns o no, o altres menors d'edat que estiguin sota la seva tutela o acolliment.

Família monoparental: composta per un sol progenitor, ja sigui home o dona, que tingui la custòdia exclusiva sobre els seus fills, o que tingui menors d'edat sota la seva tutela o acolliment. A Catalunya, representen l'11% de les famílies i 8 de cada 10 són dones soles.

Família jove: formada per una o dues persones menors de 29 anys i els seus fills o altres menors sota la seva tutela o acolliment.

Família LGTBI: formada per un o més membres pertanyents al col·lectiu LGTBI (persones lesbianes, gais, trans, bisexuals, intersexuals o altres minories sexuals o de gènere). La llei preveu adoptar mesures per prevenir i combatre discriminacions en diferents contextos (a la societat, a l'escola, a la justícia, als mitjans de comunicació...) i garantir-los un accés igualitari a les prestacions públiques.

Famílies amb majors necessitats de suport a la criança: les famílies nombroses s'integraran dins aquest macrogrup, que també inclou les famílies monoparentals amb dos fills, quan hagi mort l'altra persona progenitora (una equiparació que ja existia a Catalunya) i les famílies amb dos fills en què un dels membres tingui una discapacitat, hagi patit violència masclista, estigui en tractament hospitalari o hagi ingressat a la presó. Amb aquesta ampliació el govern espanyol preveu que 300.000 famílies més tinguin la mateixa protecció que les 750.000 famílies nombroses que hi ha registrades actualment.

Famílies residents en el medi rural: la llei es proposa incentivar l'establiment de noves famílies en entorns rurals i garantir-los la igualtat d'accés a serveis com l'educació superior, la salut, el transport i l'habitatge.

Família múltiple: En formen part les famílies que tenen bessons o que han fet adopcions o acolliments múltiples.

Família reconstituïda: Formada per famílies en què un o els dos membres de la parella tenen fills de matrimonis o parelles anteriors.

Família migrant: S'inclouen famílies en què tots o part dels membres venen d'un altre país.

Famílies transnacionals: S'engloben famílies en què algun dels seus membres viu fora del país. En formen part, per exemple, famílies pendents de reagrupament.

Família intercultural: Són aquelles en què els membres de la parella procedeixen d'entorns culturals o ètnics diferents.

Família a l'exterior: Són famílies amb nacionalitat espanyola en què un dels membres viu en un altre país.

Família retornada: En aquest cas, parlem de famílies amb nacionalitat espanyola en què un dels membres ha viscut almenys un any a l'estranger i fa menys d'un any que ha tornat.

Família en situació de vulnerabilitat: Es reconeixen famílies en què, per algun factor econòmic o social, estan en una situació de fragilitat, precarietat, indefensió o risc d'exclusió. El text contempla una protecció especial per a aquestes famílies en matèria d'accés a l'habitatge i a l'educació, així com bonificacions o exempcions en taxes públiques.

Persones unides en matrimoni: Són les persones unides per un vincle conjugal.

Parella de fet: Són les persones unides per una relació afectiva equiparable a la conjugal. La llei contempla crear un registre de parelles de fet per equiparar-les al matrimoni (com ja existeix a Catalunya), i els reconeix 15 dies de festa en formalitzar la inscripció. No detalla, però, si podran fer la declaració de la renda de manera conjunta o els seus drets en cas de defunció d'un dels membres de la parella.

Persones soles: La llei contempla que, en situacions especials, les persones que visquin soles o amb companys de pis puguin accedir a les prestacions socials que contempla la llei.

Més enllà de la definició, què hi ha?

El director del Màster en Dret de Família i Infància UB, Carlos Villagrasa Alcaide, diu que l'avantprojecte de llei és ple de definicions, però li manquen efectes:

"Potser estan esperant un reglament futur, però de moment ens quedem en aquest primer pas de definicions i conceptes; després necessitem aquest segon pas de tractament jurídic, efectes, permisos, drets... de tot allò que necessiten les famílies realment."

Més permisos remunerats

La nova llei de famílies, que el Consell de Ministres va aprovar al desembre, preveu més permisos remunerats i una ampliació de les ajudes. Entre les novetats, hi ha els fins a 9 dies de permís retribuït per a cures i urgències familiars. I un altre permís, sense sou, de 8 setmanes per tenir cura de fills menors de 8 anys. Les famílies monoparentals, un 80% de les quals són dones, denuncien que, en el seu cas, aquests drets no s'amplien.

# data[].attributes.attachment_link.title
Els 17 models familiars que reconeix la nova llei de famílies: n'hi ha 11 de nous

# data[].attributes.attachment_link.description
El nou text, que es preveu que entri en vigor aquest 2023, classifica i reconeix jurídicament la diversitat familiar i inclou onze nous models

# data[].attributes.attachment_link.description
La menstruació és la descamació de la capa interna de l’úter que es fa gruixuda durant la primera part del cicle menstrual per tal d’acollir un possible embaràs, i que s’expulsa al final del cicle en forma de sagnada (regla) si no hi ha gestació.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La donació de gàmetes o embrions és un acte lliure, voluntari, totalment altruista i anònim. Aquelles persones que vulguin ser donants de semen o òvuls han de complir els requeriments de la llei, és a dir, ser majors de divuit anys, gaudir de bona salut psicofísica i conservar les plenes capacitats.

Per aquest motiu, les persones donants han de contestar un test d'anamnesi personal i familiar i un test psicològic, i sotmetre's a una analítica per descartar malalties infeccioses (hepatitis, VIH, gonorrea, sífilis...) i a un cariotip per descartar malalties genètiques que podrien ser transmeses a la descendència.

Atès el caràcter altruista de la donació, la llei només permet rebre una compensació econòmica en concepte de molèsties (transport, visites al centre, temps invertit...). En el cas de la donació d'embrions, no hi ha aquesta compensació, ja que els embrions van ser creats durant un cicle propi. La dona o la parella pot donar els embrions que no vol per a la seva reproducció a altres persones amb problemes reproductius o bé a un projecte determinat d'investigació dirigit a millorar les tècniques de reproducció assistida, desenvolupar la teràpia mèdica cel·lular, etc.

Persones receptores de semen: són parelles amb esterilitat de causa masculina greu, dones sense parella o bé amb parella femenina. La tècnica utilitzada pot ser inseminació artificial o fecundació in vitro, segons cada cas.

Persones receptores d'òvuls: acostumen a ser dones amb fallida ovàrica prematura, amb infertilitat de causa genètica o que pateixen avortaments de repetició de causa no coneguda. També poden ser receptores d'òvuls dones sense funció ovàrica. La tècnica utilitzada pot ser FIV o ICSI en cas que el semen no cumpleixi els criteris mínim de capacitació.

Persones receptores d'embrions: parelles heterosexuals en què ambdòs presenten problemes d'esterilitat, i dones amb parella femenina o dones sense parella amb problemes d'esterilitat.

Aspectes claus

La selecció de la persona donant la realitza el personal sanitari del centre tenint en compte les característiques físiques dels pacients, el grup sanguini i l'Rh.

Les persones receptores no coneixeran mai la identitat de la persona donant. El banc només podrà localitzar el donant en casos en els quals corri perill la vida de la filla o fill nascut de la donació.

Elsinfants nascuts per donació de gàmetes tenen dret a obtenir informació general de la persona donant sense incloure la identitat.

Les persones donants no són informades específicament dels resultats de les seves donacions.

# data[].attributes.attachment_link.description
La donació de gàmetes o embrions és un acte lliure, voluntari, totalment altruista i anònim. Aquelles persones que vulguin ser donants de semen o òvuls han de complir els requeriments de la llei, és a dir, ser majors de divuit anys, gaudir de bona salut psicofísica i conservar les plenes capacitats.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A partir del curs escolar 2022-2023, es vacunen els nois i les noies als 11-12 anys a 6è de primària. Fins aquest curs, la vacunació sistemàtica només es feia en noies.

També es poden vacunar les persones que formin part dels grups de risc vigents.

Per a més informació es pot consultar el Manual de vacunacions disponible a:
https://salutpublica.gencat.cat/ca/ambits/promocio_salut/vacunacions/Manual-de-vacunacions/

Els canvis en el calendari de vacunacions sistemàtiques s'aplicaran de manera prospectiva, a mesura que els infants arribin a l'edat en què estan indicades les vacunes segons les noves indicacions.

A Catalunya, des del curs escolar 2017-2018, s'utilitza la vacuna nonavalent, que protegeix contra 9 tipus de VPH dels 200 existents.

La vacuna s'administra fins als 14 anys (inclusivament) per via intramuscular amb una pauta de dues dosis amb un interval recomanat de 6 mesos (mínim de 5 mesos). A partir dels 15 anys, la pauta consta de 3 dosis als 0, 2 i 6 mesos.

# data[].attributes.attachment_link.title
Vacuna contra el virus del papil·loma humà (VPH)

# data[].attributes.attachment_link.description
A partir del curs escolar 2022-2023, es vacunen els nois i les noies als 11-12 anys a 6è de primària. Fins aquest curs, la vacunació sistemàtica només es feia en noies. També es poden vacunar les persones que formin part dels grups de risc vigents.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El curs que ve s'inclourà la vacuna contra el virus del papil·loma humà, el VPH, al calendari de vacunacions dels nens de sisè de primària, tal com ja s'està fent des del 2008 amb les nenes de la mateixa edat.

Catalunya serà la primera comunitat autònoma d' Espanya que ho farà, mentre que hi ha una quinzena de països europeus on ja s'ha implantat, com ara Alemanya, França, Croàcia, Noruega o Sèrbia.

Càncer de coll d'úter i altres càncers

És un virus que es transmet per via sexual i que provoca sobretot càncer de coll d'úter en les dones, però en els homes pot causar càncer de l'àrea de cap i coll (sobre tot orofaringe), de penis i d'annus.

Per això feia anys que es demanava estendre-la als nens. Per exemple, el 2015, la Fundació Puigvert va reclamar que se'ls vacunés "abans de la primera relació sexual".

Alt percentatge d'infeccions

En aquest sentit, el Departament de Salut calcula que entre el 85% i el 90% de les dones i homes sexualment actius s'infecten amb el VPH en algun moment de la vida.

Així, a partir de setembre, els nens d'11 i 12 anys que facin l'últim curs de primària se'ls recomanarà que es vacunin i s'explicarà a les famílies els avantatges de fer-ho.

Segons Salut, l'any passat es van vacunar contra el virus del papil·loma humà el 86% de les noies que els tocava per edat.

Fa pocs mesos, un estudi fet al Regne Unit, on també s'administra aquest vacuna a les noies des del 2008, va concloure que s'havia reduït en un 87% els casos de càncer de coll d'úter.

Aquest percentatge és si la vacunació es fa entre els 12 i els 13 anys, mentre que, si es fa entre els 14 i els 16, l'eficàcia baixa al 62%, i si es vacuna entre els 16 i els 18 es queda en el 34%.

Són un centenar de virus

Es coneix per virus del papil·loma humà un conjunt d' un centenar de virus d'ADN que infecten la pell i les mucoses i que poden provocar berrugues, i una quinzena d'ells també càncer.

Que dos d'aquests virus, concretament el VPH-16 i el VPH-18, provocaven càncer de coll d'úter ho va descobrir entre els anys 70 i 80 l'investigador alemany Harald zu Hausen.

Això va permetre desenvolupar vacunes per evitar-ne la infecció, i Zu Hausen va rebre el P remi Nobel de Medicina per aquest descobriment precisament el 2008, l'any que es va generalitzar la vacuna a Catalunya.
16 malalties al calendari de vacunes
El calendari de vacunació es va implantar a Catalunya el 1980 amb una llista de 7 malalties, i ara ja n'hi ha 16, després que aquest 2022 s'hi hagi afegit la vacuna contra el meningococ B.

Segons dades de Salut, un any normal, fora de la pandèmia, es posen a Catalunya més de 3 milions de vacunes a un milió i mig de persones, i es calcula que s'evita que 33.000 emmalalteixin.

# data[].attributes.attachment_link.title
Els nens es vacunaran del papil·loma humà a sisè de primària, com ja es fa amb les nenes

# data[].attributes.attachment_link.description
Des del 2008 es vacuna a les nenes per evitar casos de càncer de coll d'úter i ara s'amplia als nens perquè també causa càncer als homes

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Centre Jove d'Atenció a les Sexualitats (CJAS)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Totes les persones tenen la possibilitat d'assumir, expressar i viure la seva sexualitat, així com d'assumir expressions, preferències o orientacions i identitats sexuals. Part del reconeixement que tots els cossos, totes les sensacions i tots els desitjos tenen dret a existir i manifestar-se, sense més límits que el respecte als drets de les altres persones.

Per reconèixer aquests conceptes et proposem un petit glosari que et pot ajudar a situar...

Identitat sexual: Percepció que cada persona té de si mateixa pel que fa a la seva pròpia avaluació de les característiques física o biològiques, la percepció psicològica del gènere i els rols i normes socials. Seria la suma de diferents plans; biològics, ambientals i psicològics.

Característiques sexuals: Es refereix a les característiques físiques o biològiques, cromosòmiques, gonadals, hormonals i anatòmiques d'una persona, que inclouen característiques innates, com ara els òrgans sexuals i genitals, o estructures cromosòmiques i hormonals, així com característiques secundàries, com la massa muscular o distribució del pèl

Gènere: Es refereix als atributs que social, històrica, cultural, econòmica, política i geogràficament, entre altres, han estat assignats als homes i les dones. S'utilitza per referir-se a les característiques que, social i culturalment, han estat identificades com "masculines" i "femenines", les quals abasten des de les funcions que històricament se li han assignat a un o altre sexe (proveir vs tenir cura), les actituds que en general se'ls imputen (racionalitat, fortalesa, assertivitat vs. emotivitat, solidaritat, paciència), fins a les formes de vestir, caminar, parlar, pensar, sentir i relacionar-se.

Binarisme de gènere: Concepció, pràctiques i sistema d'organització social que parteix de la idea que només hi ha dos gèneres en les societats, femení i masculí, assignats a les persones en néixer, com a homes (biològicament: mascles de l'espècie humana) i com a dones (biològicament: femelles de l'espècie humana), i sobre els quals s'ha sustentat la discriminació, exclusió i violència en contra de qualsevol identitat, expressió i experiència de gènere diverses.

Expressió de gènere És la manifestació del gènere de la persona. Pot incloure la forma de parlar, manierismes, manera de vestir, comportament personal comportament o interacció social, modificacions corporals, entre d'altres aspectes. Constitueix les expressions del gènere que viu cada persona, ja sigui imposat, acceptat o assumit.

Identitat de gènere: Percepció subjectiva que cada persona té quant al seu propi gènere, que podria o no coincidir amb les seves característiques sexuals.

Trans: Terme paraigües utilitzat per descriure diferents variants de transgressió / transició / reafirmació de la identitat i / o expressions de gènere (incloent persones transsexuals, transgènere, travestis, drags, entre d'altres), el denominador comú és que el sexe assignat en néixer no concorda amb la identitat i / o expressions de gènere de la persona. Les persones trans construeixen la seva identitat de gènere independentment d'intervencions quirúrgiques o tractaments mèdics. No obstant això, aquestes intervencions poden ser necessàries per a la construcció de la identitat de gènere de les persones trans

Transsexual: Les persones transsexuals se senten i es conceben a si mateixes com a pertanyents al gènere i al sexe oposats als que social i culturalment se'ls assigna en funció del seu sexe de naixement, i que poden optar per una intervenció mèdica -hormonal, quirúrgica o dues- per adequar la seva aparença física i corporalitat a la seva realitat psíquica, espiritual i social.

Transgènere: Les persones transgènere se senten i es conceben a si mateixes com a pertanyents al gènere oposat al que social i culturalment s'assigna al seu sexe de naixement, i els qui, poden optar per una reassignació hormonal, sense arribar a la intervenció quirúrgica dels genitals , per adequar la seva aparença física i corporalitat a la seva realitat psíquica i social.

Cisgenerisme: Quan l'expectativa social del gènere de la persona s'alinea amb el sexe assignat en néixer. En conseqüència, hi ha dones i homes cis.

Intersexualitat: Totes aquelles situacions en què l'anatomia o fisiologia sexual d'una persona no s'ajusta completament als estàndards definits per als dos sexes que culturalment han estat assignats com a masculins i femenins.

LGBTI; Sigles per referir-se a les persones lesbianes, gais, bisexuals, trans i intersexuals.

LGTTTBIQA +: Sigles per referir-se a persones lesbianes, gais, transvestits, transsexuals, transgènere, bisexuals, intersexuals, queer, asexuals i més.

Godi: Sigles per referir-se a gèneres, orientacions diverses i intersexuals.

GSRDI: sigles per referir-se a gèneres, sexualitats, romanticismes diversos i intersexuals.

Orientació sexual: Capacitat de cada persona de sentir una atracció eròtica, afectiva, emocional o amorosa per persones d'un gènere diferent al seu, o del seu mateix, o de més d'un gènere o d'una identitat de gènere, així com la capacitat de mantenir-hi relacions íntimes i sexuals

Heteronormativitat Expectativa, creença o estereotip que totes les persones són, o han de ser, heterosexuals, o que aquesta condició és l'única natural, normal o acceptable; és a dir, que només l'atracció eròtica afectiva heterosexual i les persones heterosexuals, o que siguin percebudes com a tals, viuen una sexualitat vàlida èticament, o legítima, social i culturalment.

Asexual: Orientació sexual d'una persona que no sent atracció eròtica cap a altres persones. Pot relacionar-se afectiva i romànticament. No implica necessàriament no tenir libido, o no practicar sexe, o no poder sentir excitació.

Homosexualitat: Capacitat de cada persona de sentir una atracció eròtica afectiva per persones del seu mateix gènere, així com la capacitat de mantenir-hi relacions íntimes i sexuals

Bisexualitat: Capacitat d'una persona de sentir una atracció eròtica afectiva per persones d'un gènere diferent al seu i del seu mateix gènere, així com la capacitat de mantenir relacions íntimes i sexuals amb elles. Això no implica que sigui amb la mateixa intensitat, al mateix temps, de la mateixa manera, ni que senti atracció per totes les persones del seu mateix gènere o de l'altre.

Pansexualitat: Capacitat d'una persona de sentir atracció eròtica afectiva cap a una altra persona, amb independència del sexe, gènere, identitat de gènere, orientació sexual o rols sexuals, així com la capacitat de mantenir relacions íntimes i / o sexuals amb ella.

Heterosexualitat: Capacitat d'una persona de sentir atracció eròtica afectiva per persones d'un gènere diferent al seu, així com la capacitat de mantenir relacions íntimes i sexuals amb elles.

LGTBIQFOBIA: Rebuig, discriminació, invisibilització, burles i altres formes de violència basades en prejudicis, estereotips i estigmes cap a lesbianes, gais, transvestits, transsexuals, transgènere, bisexuals, intersexuals, queer, asexuals i més, o que són percebudes com a tals. Pot derivar en altres formes de violència com la privació de la vida i el delicte d'homicidi

# data[].attributes.attachment_link.title
Diversitat sexual - Centre Jove d'Atenció a les Sexualitats (CJAS)

# data[].attributes.attachment_link.description
Totes les persones tenen la possibilitat d'assumir, expressar i viure la seva sexualitat, així com d'assumir expressions, preferències o orientacions i identitats sexuals. Part del reconeixement que tots els cossos, totes les sensacions i tots els desitjos tenen dret a existir i manifestar-se, sense més límits que el respecte als drets de les altres persones.

# data[].attributes.attachment_link.title
Virus vs. bacterias - ¿Cuáles son sus diferencias?

# data[].attributes.attachment_link.title
El VIH i altres infeccions de transmissió sexual. Podeu evitar-les.

# data[].attributes.attachment_link.title
¿QUÉ ES LA DIVERSIDAD SEXUAL? EXPLICACIÓN FÁCIL

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Durante décadas se han realizado investigaciones para conseguir una píldora anticonceptiva efectiva para hombres y sin efectos secundarios. Recientemente, investigadores de la Universidad de Minessota han observado en ratones que actuar sobre la proteína RAR-α implicada en la formación de espermatozoides les hace temporalmente estériles sin efectos secundarios. Los investigadores han diseñado el fármaco YCT529 que inhibe esta proteína y al administrarlo en ratones, demuestra tener un 99% de efectividad previniendo el embarazo. Estos animales recuperaban la fertilidad después de 4-6 semanas. El próximo paso es empezar ensayos clínicos en humanos que esperan iniciarlos este mismo año.

Actualmente, las mujeres tienen la mayor parte de su responsabilidad anticonceptiva. Para ellas existen desde los métodos barrera como el preservativo femenino, el diafragma o el DIU (Dispositivo Intrauterino), hasta los hormonales como el parche, el anillo vaginal, inyectables, píldoras e implantes anticonceptivos. La ligadura de trompas es el método quirúrgico definitivo que consiste en un corte o bloqueo de las trompas que evita que el óvulo pueda llegar al útero. A diferencia de los 9 métodos disponibles para las mujeres, los hombres sólo tienen dos opciones: el preservativo masculino y la vasectomía. Este último método es una cirugía que corta los conductos deferentes para que los espermatozoides no salgan de los testículos. A veces las vasectomías pueden revertirse, pero no siempre con éxito. Por eso, la ciencia también busca métodos eficaces para ellos, similares a la píldora anticonceptiva para mujeres.

Hace años que se investiga una pastilla anticonceptiva eficaz para hombres, pero hasta ahora las investigaciones han ido encaminadas a métodos que actúan sobre la testosterona, la hormona sexual masculina. Su inhibición provoca efectos secundarios como aumento de peso, depresión y aumento de colesterol malo o LDL. Por este motivo, el equipo de investigadores de este estudio identificó la proteína RAR-α (Receptor de Ácido Retinoico alfa). Una proteína que forma parte de un grupo de tres receptores nucleares que se unen al ácido retinoico (un derivado de la vitamina A) y que es necesaria para el desarrollo embrionario, el crecimiento de las células y la diferenciación, por ejemplo, por la formación de espermatozoides.

Los investigadores diseñaron 100 compuestos capaces de inhibir RAR-α y encontraron que el compuesto YCT529 podía hacerlo de forma efectiva y sin generar efectos secundarios. Ya se habían realizado otros estudios con fármacos que inhibían los otros dos receptores RAR-β y -γ pero de forma menos eficiente (con algunos efectos adversos). La administración de YCT529 por vía oral reducía el recuento de espermatozoides previniendo el embarazo, y un mes después de detener el suministro del compost, los ratones volvían a ser fértiles. Son resultados prometedores ya que podría haberse encontrado un método no hormonal como anticonceptivo masculino. Estos resultados permitirán iniciar los ensayos clínicos en humanos este año 2022. Sin embargo, no siempre lo que ha funcionado en ratones también lo hace en humanos y por eso se están investigando nuevos compuestos.

# data[].attributes.attachment_link.title
Anticonceptivos para hombres ¿Nueva píldora no hormonal ? | PortalCLÍNIC

# data[].attributes.attachment_link.description
Durante décadas se han realizado investigaciones para conseguir una píldora anticonceptiva efectiva para hombres y sin efectos secundarios. Recientemente, investigadores de la Universidad de Minessota han observado en ratones que actuar sobre la proteína RAR-α implicada en la formación de espermatoz