# data[].attributes.body
Fancijas karalis Luijs XVI 1789. gada 5. maijā atklāja savu pirmo Ģenerālštati sēdi. Šo dienu bieži uzskata par Lielās franču revolūcijas sākumu. Tajā piedalījās 270 muižniecības pārstāvji, 291 garīdzniecības pārstāvis un 578 trešās kārtas pārstāvji, kas pauda galvenokārt buržuāzijas intereses. Ģenerālštati Francijā pēdējo reizi tika sasaukti pirms 175 gadiem, kad tā bija klasiska kārtu pārstāvniecības sanāksme, kurā bija pārstāvēta garīdzniecība, muižniecība un pilsētnieki.

# data[].attributes.body
Trešās kārtas pārstāvji 1789. gada 17. jūnijā pārņēma iniciatīvu un radikālā solī pasludināja sevi par Nacionālo sapulci, visas nācijas pilnvarotajiem pārstāvjiem.Tā kā parastā sēžu zāle pēc karaļa pavēles bija slēgta un to apsargāja kareivji, 20. jūnijā trešās kārtas pārstāvji sapulcējās iekštelpu tenisa spēles Jeu de paume zālē un zvērēja neizklīst, pirms nebūs izstrādājuši konstitūciju. Muižniecības pārstāvji par šādu trešās kārtas deputātu rīcību iesniedza karalim protestu. 23. jūnijā Luijs XVI paziņoja, ka atceļ trešās kārtas lēmumus, un noteica, ka Ģenerālštatos nav apspriežami feodālā un senjoriālā īpašuma jautājumi, kā arī priviliģēto kārtu tiesības un priekšrocības. Tāpat viņš pavēlēja, ka visām trim ģenerālštatos pārstāvētajām kārtām uz sapulcēm turpmāk jāsanāk atsevišķi un pavēlēja deputātiem izklīst.

# data[].attributes.body
1789. gada 14. jūlijā ap 80 tūkstoši cilvēku devās uzbrukumā Bastīlijas cietoksnim, kas bija kļuvis par karaļa despotijas simbolu. Lai arī to izmantoja par cietumu, tajā neatradās politieslodzītie. Bastīlijā bija ieslodzīti septiņi kriminālnoziedznieki (naudas viltotāji, izvarotāji, un daži psihiski slimie, arī marķīzs de Sads). Dumpinieki cerēja iegūt tajā glabātos ieročus un munīcijas krājumus, galvenokārt šaujampulveri saviem lielgabaliem. Ieņemšanas laikā Bastīlijas garnizona komandants tika brutāli nogalināts, burtiski saraujot gabalos, bet ieslodzītie — atbrīvoti. Bastīliju drīz nojauca līdz pamatiem.

# data[].attributes.body
Galvenais Nacionālās Satversmes sapulces uzdevums bija konstitūcijas izstrādāšana, taču vispirms 1789. gada 26. augustā tā pieņēma "Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarāciju", pēc kuras principiem tika veidota jaunā konstitūcija. Deklarācija formulēja franču svarīgākās tiesības un brīvības. Deklarācijas pirmajā pantā bija norādīts: "Cilvēki dzimst tiesībās vienlīdzīgi". Valstij bija jānodrošina cilvēka dabiskās un neatņemamās tiesības. Tika atzīta cilvēku vienlīdzība likuma priekšā, vārda un personas brīvība, tiesības uz īpašumu, drošību un iespēju pretoties apspiestībai. Luijs XVI sākotnēji atteicās apstiprināt šo deklarāciju, kas sankilotu vidū radīja milzīgu sašutumu, un bailēs no tautas dusmām karalis bija spiests to apstiprināt.

# data[].attributes.body
1791. gada 3. septembrī Satversmes sapulce beidzot pabeidza konstitūcijas izstrādi. Luijam XVI šī konstitūcija bija vai nu jāapstiprina, vai jāatsakās no troņa. 1791. gada 13. septembrī karalis parakstīja konstitūciju un tā ieguva likuma spēku. Francija kļuva par konstitucionālu monarhiju.

Sastāvēja no preambulas un 7 nodaļām.

1. nodaļu veidoja Cilvēka un pilsoņu tiesību deklarācijas paplašināta redakcija, 2. nodaļu veidoja valsts teritoriāli administratīvā iekārta, 3. nodaļa ietvēra nācijas suverenitātes deklarāciju un varas dalīšanas mehānismu, 4. nodaļa ietvēra jautājumus par valsts bruņotajiem spēkiem, 5. nodaļa noteica nodokļu kārtību, 6. nodaļa ietvēra ārpolitikas vadlīnijas, 7. nodaļa ietvēra Francijas koloniju statusu.

# data[].attributes.body
Likumdošanas sapulce darbu sāka 1791. gada 1. oktobrī un turpināja darboties līdz 1792. gada 20. septembrim. Konstitucionālās monarhijas aizstāvji, kurus vadīja parlamentā nepārstāvētais Lafajets, veidoja 264 deputātu lielu grupu 745 deputātu parlamentā. 136 deputāti veidoja radikālo žirondistu un jakobīņu frakciju, kas bija negatīvi noskaņoti pret baznīcu un karali. Pārējo deputātu daļu veidoja neatkarīgie deputāti, jeb "Purvs", kas nāca no buržuāzijas aprindām un parasti atbalstīja žirondistus. Tas ļāva žirondistiem izvirzīties par vadošo spēku.

# data[].attributes.body
Revolucionārās Francijas attiecības ar citām valstīm kļuva arvien sliktākas jau kopš 1791. gada augusta beigām. Revolūcijas sākumā citu valstu valdnieki uz Francijas notikumiem bija raudzījušies vienaldzīgi, vai pat pozitīvi, cerot uz Francijas varas pavājināšanos, taču drīz viņi sāka baidīties par to, lai revolucionārā kustība neizplatītos arī viņu zemēs. Lai novērstu šo risku, valdnieki uzsāka sarunas par revolūcijas apspiešanu. Aktīvākie šajās sarunās bija Austrijas Habsburgu erchercogs un Prūsijas Karalistes karalis. Par šīm sarunām un gatavošanos karam bija zināms Francijā. Situāciju pasliktināja aizdomas par karaļa, viņa austriešu sievas un galminieku nodevīgajiem sakariem ar citām valstīm. Luijs XVI bija spiests valdībā iekļaut divus žirondistus. Pēc žirondistu ministru priekšlikuma, karalis ieradās Likumdošanas sapulcē un ierosināja pieteikt Austrijai karu.

1792. gada 20. aprīlī Francija pieteica karu Austrijai, sākās Revolucionāro karu laiks, kas turpinājās līdz pat 1815. gadam.

Saskaņā ar iepriekš noslēgtu līgumu, karā pret Franciju Austrijai pievienojās Prūsija. Francija karam nebija sagatavota un pirmajos mēnešos cieta neveiksmes. Tas izraisīja aizvien atklātākas runas par karaļa un viņa galma nodevīgajiem sakariem ar ienaidniekiem.

1792. gada 11. jūlijā Likumdošanas sapulce pasludināja, ka nācija sakāvju dēļ ir briesmās. 25. jūlijā prūšu un austriešu karaspēka virspavēlnieks izsludināja manifestu, kurā franču revolucionāriem piedraudēja ar nesaudzīgiem sodiem, māju nodedzināšanu un Parīzes nopostīšanu, ja karaļa ģimene tiks pakļauta briesmām.

Parīzē sagrāba radikālie jakobīņi, 10. augustā viņu organizētais parīziešu pūlis un Nacionālās gvardes vienības iebruka karaļa Tiljerī pilī, nogalināja vairākus simtus Šveices gvardu un centās sagrābt karali ar ģimeni, kas jau pirms uzbrukuma sākuma bija atradis patvērumu Likumdošanas sapulces telpās. Karaļa klātbūtnē Likumdošanas sapulce atņēma viņam visas pilnvaras, paturot viņu un viņa ģimeni apcietinājumā. Tāpat 10. augustā tika izsludinātas jauna parlamenta, Nacionālā konventa vēlēšanas, kurās balsstiesības piešķīra visiem 21 gada vecumu sasniegušiem vīriešiem, un kurās varēs kandidēt arī līdzšinējie un bijušie deputāti.

# data[].attributes.body
1792. gada 20. septembrī Parīzē atklāja Nacionālā konventa sēdes. Konventu varēja vēlēt visi 21 gada vecumu sasniegušie vīrieši, taču vēlētāju aktivitāte nesasniedza pat 12%. Šajā laikā Francijā nebija politisko partiju, bet bija virkne politisko klubu, kuru dalībnieki veidoja politiskās frakcijas. Konventā kopumā tika ievēlēti 745 deputāti — žirondistiem, kuru lielu daļu ievēlēja no reģioniem, piederēja aptuveni 160 mandāti. Konvents iesāka darbu ar oficiālu monarhijas likvidēšanu. 21. septembri pasludināja par jaunas ēras sākumu Francijas dzīvē — brīvības ceturto un republikas pirmo gadadienu. Francijā ar likumu tika izveidota republikāniska iekārta. Konventa darbības aizsākumi veicināja to, ka 20. septembrī kaujā pie Valmī franču spēki pirmo reizi apturēja interventu virzīšanos uz priekšu. Nākamajās nedēļās revolucionārā armija pārgāja uzbrukumā — iegāja Austriešu Nīderlandē (Beļģijā un Luksemburgā), sakāva prūšu-austriešu karaspēku, ieņēma zemes līdz Reinas upei.

# data[].attributes.body
Jakobīņu terors jeb Terors bija Franču revolūcijas periods pēc Pirmās republikas dibināšanas. Terorā laikā notika vairāki slaktiņi un daudzas publiskas nāvessoda izpildes. Tas bija vardarbības konflikta periods starp konkurējošām politiskajām frakcijām (žirondistiem un jakobīņiem), kura laikā jakobīņi veica masveida nāvessodus "revolūcijas ienaidniekiem".

Jakobīņu līderi, kuriem bija plašas pilnvaras, izmantoja tās, lai īstenotu masu nāvessodus un politiskās represijas. No 1793. gada 3. aprīļa līdz 1794. gada 30. jūlijam tikai Parīzē vien ar giljotīnu tika sodīti 2663 cilvēki, izpildot Revolucionārā tribunāla spriedumus. Taču līdztekus Revolucionārajam tribunālam Parīzē daudzos departamentos un pilsētās tika izveidoti līdzīgi tribunāli un citas tiesu un kvazi-tiesas iestādes. Tika nogalināti vismaz 35 000–45 000 cilvēku, 300 000 tika arestēti.

# data[].attributes.body
Robespjēra neprognozējamais terors izraisīja pretreakciju mērenākajos jakobīņos un Konventa deputātos, kuros sākās neapmierinātība ar terora patvaļu. No 1794. gada jūnija vidus Robespjērs sešas nedēļas pavadīja mājās, it kā slimības dēļ, un šajā laikā konspirācija pret viņu nostiprinājās. 26. jūlijā Robespjērs atgriezās Konventā ar garu runu, kurā iezīmēja konspirācijas un nodevības, kuras it kā gatavojot viņam zināmi nodevēji. Bailēs par savām dzīvībām deputāti beidzot bija gatavi gāzt Robespjēru. 26. jūlija naktī pārstāvji no abām komitejām un Konventa deputāti slepus vienojās no amata atcelt Parīzes Nacionālās gvardes komandieri, Revolucionārā tribunāla prezidentu, Robespjēru ar līdzgaitniekiem, kā arī nepieļaut Robespjēram un Sen-Žustam sevi publiski aizstāvēt. Tika iegūts arī "purva" un labā spārna deputātu atbalsts