# data[].attributes.body
1. לתת למספר/ת להתחיל את הסיפור לפני שפותחים לקבוצה.

2. לאפשר לקבוצה בשלב מסוים לקחת חלק בשאלות. מגוון שאלות יכולות לקחת את הסיפור לכל מיני מקומות שמתחברים לנושא.

3. להכין "ארגז כלים" של שאלות שעוזרות להחזיר לנושא בלי שזה ירגיש כאילו קטענו את הסיפור (עד כמה שאפשר).

4. לדעת לאזן בין האישי לנושא. לא לוותר על שניהם.

# data[].attributes.headline
הרגע הדיאלוגי כנקודה מ

# data[].attributes.body
הרגע הדיאלוגי כנקודה מכוננת בסיפור

הדברים שקבוצת הרוב/ההגמונית לוקחת כמובן מאליו או לא ערה בכלל לניואנסים במפגש קבוצתי מגוון תרבויות

# data[].attributes.body
1. לראות את כול המשתתפים כשותפים להנחייה( מה הם חושבים, מה הם שמעו, איפה זה נגע בהם)

2. חשוב לשאול את המספר על שמות, מחבר לסיפור

3. כדאי להכניס את המספרת לדמות בגוף ראשון- רק אם זה לא מעיק על המספרת

4. לשאול שאלות, לאו דווקא לשקף

# data[].attributes.headline
רק לשאול שאלות

# data[].attributes.subject
רק לשאול שאלות

# data[].attributes.body
לפעמים אפשר גם לשקף, להדהד, לעשות ריפריימנג ולא תמיד רק לשאול שאלות

# data[].attributes.headline
3 רבדים לסיפור על הציר של בין אישי לקולקטיבי

# data[].attributes.subject
3 רבדים לסיפור על הציר של בין אישי לקולקטיבי

# data[].attributes.body
איך שאני רואה את זה יש שלושה רבדים לסיפור-

1. ה"שם ואז" האישי- כלומר הסיפור האישי של הדמות ב"שם ואז"

2. "הכאן ועכשיו" האישי- כלומר איך הסיפור שסיפרתי מתחבר אלי ב"כאן ועכשיו"

במהלך החלקים האלה המנחה צריך לזהות, לשאול ולהתחיל להבין את הרובד הקולקטיבי.

3. הקולקטיבי- בחלק זה. שהוא בעצם לב ליבו של הסיפורים המשפחתיים, אנחנו נחבר באופן גלוי וממוקד את הקולטיבי (של המספר וגם של הקבוצה) לסיפור האישי שסופר.

בעיני המשחק על הציר בין האישי לקולקטיבי, הוא הדבר הכי חשוב ובסיסי להבנה של המתודה הזו.

כך שאנחנו לא רק בקולקטיבי ולא רק באישי , אנחנו נעים על הציר הזה מתוך הבנה שיש קשר בין האישי לקולקטיבי

# data[].attributes.headline
שם - מקום - זמן

# data[].attributes.subject
שם - מקום - זמן

# data[].attributes.body
חשוב לתת שמות לדמויות בסיפור, לזמן ולתקופה שבה הוא מתרחש. לשים לב לשמות של אנשים, למקומות שחוזרים על עצמם בסיפור - לשאול עליהם.

# data[].attributes.body
להקשיב באמת ובתשומת לב

לנסות לזהות את נקודת מבטה של המספרת

להקשיב למנגינה שמעבר למילים

לא להרבות בשאלות ולהימנע מחקירה או ראיון פינג פונג.

לאפשר למספרת להוביל ובנקודות מעטות להנחות. מעט ומדויק.

להיות מודעת להשפעה של הסיפור עלי, ולבחון תמיד מה מכוון את השיח.

להציע, להזמין, לשאול, לא להניח הנחות, לא "לחטט"

# data[].attributes.body
לעיתים הבקשה מהמספר.ת להיכנס לדמות עלולה להיות קשה רגשית עבורו.ה, מה שעלול לפגוע באופן הצגת הסיפור ולהשפיע עליו.ה. חשוב לשים לב לזה ולא להכריח.

# data[].attributes.headline
תהליך ורמות שונות של שאלות

# data[].attributes.subject
תהליך ורמות שונות של שאלות

# data[].attributes.body
מתחילים עם שאלות הבהרה

מי? איך? איפה? מתי?

ולאט לאט מתקדמים לשאלות יותר מעמיקות

או מה שנקרא שאלות תובנה

איך זה בשבילך?

איך זה מתחבר עם...?

מה לדעתך?

# data[].attributes.headline
התמקדות יתר בסיפור האישי

# data[].attributes.subject
התמקדות יתר בסיפור האישי

# data[].attributes.body
למרות שלעיתים הסיפור האישי מאוד מרתק אותו ואת הקבוצה . לשים לב שאנחנו לא שוקעים יותר מידי בסיפור האישי בכמה היבטים

התמקדות יתר בפרטים ההיסטורים. תאריכים. שנים וכו

התמקדות יתר בסיפור עצמו

צריך לזהות את הנקודה בה צריך להפרד מהדובר ולחזור לכאן ועכשיו

# data[].attributes.body
לשים לב ששואלים שאלות במידה המתאימה. לא מציפים בשאלות. ולא קוטעים את מהלך הסיפור

# data[].attributes.headline
טקסיות ומיסגור

# data[].attributes.subject
טקסיות ומיסגור

# data[].attributes.body
כדי לעזור למספר לדבר בגופ ראשון, כדאי לא לשכוח

להזמין את הדובר . לדוגמא

שלום, שרה, סבתא של דנה

ברוכה הבאה

וגם בסיום

תודה שרה, אנחנו נפרד ממך עכשיו ונזמין את דנה

# data[].attributes.headline
שימוש בשמות ככלי מחבר לסיפור

# data[].attributes.subject
שימוש בשמות ככלי מחבר לסיפור

# data[].attributes.body
לשאול מה שם הדובר.ת

וגם בסיפור עצמו

איך קראו לבן שלה? איך קראו לבעלה?

השמות מחברים לסיפור