# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det er i december måned, og nissen har været på besøg i specialinstitutionen Børnehuset Troldemosen i Gentofte. Julekalenderpakke nummer syv er netop blevet åbnet, da Børn&Unge bliver vist rundt i institutionen og kigger indenfor hos børnegruppen "Ællingerne".

I kalenderpakken var der flødeboller, og en svært handicappet pige sidder nu på skødet af en pædagog og er stærkt optaget af at udforske sin flødebolle. Hun har haft fingrene godt nede i den klæbrige skum inde i flødebollen, og kan se, at det hvide klisterstas nu sidder fast på hendes hud. Hun ryster sin hånd, men det hvide skum vil ikke gå af. Hun leger lidt med at åbne og lukke hånden, så hun rigtig kan fornemme, at fingrene klæber fast, når hun lukker dem sammen, og at de møder modstand, når hun igen strækker dem ud.

"Ej, hvor her emmer af sansning," konstaterer Børn&Unge's rundviser Pia Lindgreen, der er afdelingsleder i Troldemosen.

Her må børnene gerne lege med maden, og rundt om bordet indtager børnene deres flødebolle på mange måder. Nogle smager forsigtigt på chokoladeskallen ved at slikke på den, mens andre tager en stor bid. En bliver overrasket over lyden, da flødebollen flækker.

"Børnene kan få en masse sanseoplevelser ud af sådan en lille ting, som at spise en flødebolle," forklarer Pia Lindgreen, og hun minder om, at selvom ingen af børnene her på stuen har sprog, så betyder det ikke, at de ikke kommunikerer.

"Børnene er meget svagt kommunikerende børn. Pædagogerne skal derfor være opmærksomme hele tiden, og de skal være gode til at opfange og sætte ord på de svage signaler, børnene sender," siger hun.

En pædagog følger fireårige Rasmus Munkes blik, der er fast rettet mod hylden med flødeboller.

"Du har vist set, der er flere flødeboller," siger pædagogen og skal til at række ud efter pakken.

Men først da hun ved nærmere eftertanke spørger, om det er mariekiksene på hylden nedenunder, han vil have, får hun et veltilfreds grynt fra drengen.

"Man skal hellere tolke en gang for meget end for lidt, for vælger man helt at overse signalet, fordi man er usikker på sin tolkning, vil barnet opleve, at den verden vil mig ikke. Hvis man bare sætter ord på, hvad man tror, barnet vil, giver man derimod barnet en fornemmelse af at blive set og mulighed for at protestere," siger Pia Lindgreen, og Rasmus får sin mariekiks.

Bindegale. At Rasmus får kommunikeret sit ønske til pædagogen, og at børnene lærer, at en flødebolle er klistret og smager sødt og kan sige en sjov lyd, når den flækker, er måske ikke store ting i en almindelig børnehave. Men i specialbørnehaven Troldemosen er de nul til syvårige børn stærkt fysisk og psykisk handicappede, og derfor handler det om at "se den store succes i de små udviklingsskridt", som institutionsleder Stig Hjaltalin siger.

"Børnene skal opleve dagen igennem, at der er nogle ting, de mestrer, og de kan. Og med så handicappede børn som vores, må målebåndet nødvendigvis være anderledes, når vi taler succesoplevelser. Vi kan jo stå og råbe hurra og klappe i hænder og gøre ved over helt små ting. Andre ville, hvis de kiggede ind ude fra, tænke, de er jo bindegale," siger han.

"Det handler om at se det store i detaljerne, for det er i detaljerne, børnene rykker. Nogle børn rykker selvfølgelig hurtigere end andre, men lige meget hvilket udviklingstrin, barnet er på, må fokus være på, at der hele tiden sker en udvikling," siger Stig Hjaltalin.

Funktionsopdelte stuer. For at fremme denne filosofi, er Troldemosens 44 børn inddelt i fire børnegrupper ikke efter alder, som i en normal integreret vuggestue og børnehave, men efter udviklingstrin.

"Tusserne" er stuen med de svageste børn. De fleste børn er multihandicappede og meget bevægelseshæmmede. Her fylder hjælpemidlerne meget, og det kan være svært at finde børnene på stuen, som har pædagoger nok til mere end en mandsopdækning per barn.

"Normalt er der 11 børn på hver stue, en fysioterapeut og en ergoterapeut samt et forskelligt antal pædagoger, alt efter børnenes behov for hjælp," fortæller Stig Hjaltalin og opgør Troldemosens personale til 50 voksne i alt plus en håndfuld eksternt tilknyttede talepædagoger og psykologer.

"Ællingerne" og "Brumbasserne" har seks pædagoger, en ergoterapeut og en fysioterapeut til 11 børn.

"De børn er nået længere i deres udvikling end "Tusserne". De har delvist sprog, ligesom de er mere mobile. De enten kravler eller møver sig rundt, eller de går med hjælp fra specialbyggede gåstole," siger Stig Hjaltalin.

"Troldene" er den sidste gruppe.

"Troldene er de børn, som er længst i deres udvikling både sprogligt og med hensyn til at bevæge sig, og de har ikke det store hjælpemiddelbehov," siger Stig Hjaltalin.

De fleste af specialbørnehavens børn har en eller anden hjerneskade, som giver dem flere fysiske og psykiske handicaps. Børnene kan for eksempel være både svagtseende og hjerneskadede, fordi de er født for tidligt og dertil lide af spastisk lammelse. Andre børn i Troldemosen har sjældne syndromer, eller slet ingen diagnose. De forskellige handicaps til trods mener Stig Hjaltalin, at funktionsopdelingen giver pædagoger og behandlere bedre mulighed for både at lave fælles og meget målrettede, individuelle aktiviteter med de multihandicappede børn.

"Groft sagt er børnenes behov så forskelligartede, at det eneste fælles er, at de har behov for et specialtilbud. Men den størrelse, institutionen har, og vores funktionsopdelte stuer gør det nemmere at lave både individuelle og fælles aktiviteter for børnene. Vi kan bedre samle børn, der trods deres forskellige handicaps er på nogenlunde samme udviklingstrin, sådan at de kan deltage i nogle fælles aktiviteter, så de også socialt kan få nogle succesoplevelser og udvikle relationer mellem hinanden," siger han.

Ligner en børnehave. Dagligdagen på stuerne går ligesom i enhver anden daginstitution med at stimulere børnene og give dem udviklingsmuligheder og omsorg. Men kommer man første gang til Troldemosen, bliver man overrasket over især to ting, oplever Stig Hjaltalin.

"Man ser de mange særprægede hjælpemidler og behandlerudstyret, og så oplever man, at det kan være svært at finde børnene både for hjælpemidler og for voksne," siger han, men understreger, at Troldemosen får meget ros for at ligne en børnehave langt mere end et behandlingssted.

Det hørte souschef Susie Garder så sent som denne morgen, hvor hun er lidt forsinket til Børn&Unge's rundvisning, fordi hun først skulle vise et nyt forældrepar rundt. Forældrene brugte vendinger om Troldemosen som "fantastisk dejligt farverigt" og "sikke en god ånd".

"Det er rart at høre fra sådan nogle nye forældre, som går rundt og er så utrygge og ser alle de der specielle børn og specielle hjælpemidler," siger Susie Garder.

Faktisk oplever hun det tit.

"Forældrene er vant til at farte rundt med deres børn til hospitalslignende institutioner og behandlingssteder, og her oplever de, at de kan få et samlet tilbud, og at behandlingen er integreret i pædagogiske aktiviteter og i børnenes leg," siger hun og tilføjer, at de da også forsøger at opbevare de fleste hjælpemidler i gangen, så det, der dominerer stuerne, er legetøj.

Meget af den fysioterapeutiske eller talepædagogiske behandling foregår også på stuerne blandt de andre børn, og i det hele taget forsøger personalet at give børn og forældre en så normal børnehavehverdag som muligt. Dog er der mange individuelle behov hos børnene at tage hensyn til fortæller Pia Lindgreen.

"Legen bliver jo afbrudt af, at børnene også skal i terapi eller til ergoterapeut ind imellem, og af at de ikke spiser og sover regelmæssigt på samme måde, som andre børn gør. Vi kan ikke som i en almindelig daginstitution kode børnene ind til, at nu spiser vi alle sammen klokken 11. Sådan fungerer det ikke for børn, der for eksempel får sondemad," siger hun, men påpeger, at kalenderpakkeritualet og andre tiltag som børnefødselsdage, kagebagning og det årlige Lucia-optog i Troldemosen finder sted på samme måde som i en almindelig børnehave.

Specielt legetøj. Legetøjet på stuerne er både dukker og biler, som i enhver anden børnehave, men der er også specialbygget legetøj. Især hos "Tusserne" hos de multihandicappede børn uden sprog og med meget svære bevægelseshandicaps er der særprægede konstruktioner, som giver børnene mulighed for alligevel at bruge deres kroppe og hele sanseapparatet.

Da Børn&Unge besøger stuen er Lucas Nedergaard på to år kommet i "hopsadragten", som er en af tidligere pædagog dr. Lilli Nielsens opfindelser. Hun er kendt for sin pædagogiske metode "aktiv læring", der går ud på at give børn både succesoplevelser og udfordringer i form af forskellige sansestimulerende aktiviteter.

Lilli Nielsens "hopsadragt" er en art selegynge, som hænges op i en skinne eller en krog i loftet. På den måde kan barnet få fornemmelsen af at kunne stå selv, og det kan også bevæge sig frem og tilbage.

"Barnet får fornemmelsen af, at det selv kan bevæge sig rundt, og man kan så hænge forskellige ting op, som barnet skal gribe ud efter eller skubbe til, eller man kan lægge noget under fødderne på barnet, så det får lyst til at strække benene og sparke efter det," forklarer Stig Hjaltalin om hopsadragten, der også gør det muligt for to børn at have social kontakt, hvis de bruger dragterne samtidigt.

"Der går en vandrehistorie om, at nogen engang spillede fodbold med hinanden på den måde," siger Stig Hjaltalin og påpeger, at en vigtig forskel på børnene i Troldemosen og en almindelig børnehave også er muligheden for at lege sammen.

"Her kan børnene ikke selv opsøge hinanden, og vi er nødt til at bringe børnene sammen, og forsøge at tænke i, hvem der kan have glæde af hinanden," siger Stig Hjaltalin, der nogle gange overraskes over hvilke børn, der viser interesse for hinanden.

"Vi bruger meget videodokumentation og Marte Meo pædagogik, og her opdager vi nogle gange, at et par børn har vist interesse for hinanden, uden vi først var opmærksomme på det," siger han.

Behandling i legen. Lucas bliver også filmet, og der bliver taget noter i forældrekontaktbogen, mens han er i hopsadragten.

Dragten giver ham mulighed for at udvikle sin muskelstyrke og sin knoglemasse i arme og ben. Han har et sjældent syndrom, som får ham til at vokse meget hurtigt, og af en toårig at være er han meget stor, men hans krop er ikke så stærk.

Især boldene under fødderne får Lucas til at smile. Han fornemmer den ru tennisbold, og at badebolden er nem at sparke til, mens billardkuglen giver modstand. Plastikken fra Toffee Fee æsken knitrer sjovt, når han træder på den, og piggene fra den orange massagebold gør lidt ondt.

"Både de ubehagelige ting og de behagelige ting at røre ved giver børnene en vigtig sanseoplevelse, og det vigtigste er, at de lærer, at de selv kan sætte ting i gang. At noget giver en lyd, når man skubber til det, og at noget føles godt og noget andet gør lidt ondt," siger Stig Hjaltalin.

Foruden hopsadragten er der også andre sansestimulerende opfindelser, som pædagogerne bruger inspireret af Lilli Nielsens metode. For eksempel aktivpladerne. De er på størrelse med et lille skriveunderlag og behæftet med for eksempel en kølig metalkæde, en skinnende perlekæde, en prikkende hårbørste eller diverse snore i forskellige stoftyper.

"Igen skal barnet trænes i at fornemme, gribe efter og hive i tingene, som er udvalgt alt efter om barnet er på pille-, kratte-, gribe- eller mærkestadiet i sin udvikling. Og pladerne har den fordel, at barnet kan sidde med den ved bordet eller have den med i bussen til og fra institutionen," forklarer pædagog hos "Tusserne" Ane Akselsen.

En lukket verden. Mange af børnene kommer langvejs fra med bus til Troldemosen, som har været en amtslig institution indtil 1. januar 2007, da Gentofte Kommune, som et led i kommunalreformen, overtog driften.

"Vi har børn fra 17 af Københavns Amts 18 kommuner," siger Stig Hjaltalin, der med den nye driftsherre er bekymret for, om Troldemosen vil bestå i samme form og størrelse, som institutionen har i dag.

"Det er ikke sikkert, at kommunerne vil blive ved med at opkøbe de dyre specialpladser af Gentofte Kommune, og skræmmebilledet vil så være, at vi sidder tilbage med 10 børn, og den faglige udvikling og børnenes muligheder for at have glæde af hinanden vil blive indskrænket," siger Stig Hjaltalin.

Han håber, at det bliver ved truslen, fordi han mener, at børnene i Troldemosen har behov for et specielt tilbud, og at de ikke kan begå sig i en almindelig daginstitution eller i en rummelig folkeskole.

"Mange af børnene har jo været der, men blev kun dårligere af de mange dunk i hovedet både barnet selv og forældrene får, når de hver dag ser, at barnet er anderledes og dårligere til alt sammenlignet med de andre børn. Her kan vi give børnene succesoplevelser, der gør at de udvikler sig, og måske så meget, at de en dag kan vende tilbage til verden udenfor Troldemosen," siger Stig Hjaltalin, der dog tilføjer, at det sjældent er sket.

"Vi ønsker ikke at holde på børnene, men til min dødsdag vil jeg holde på, at vi giver de her børn det bedst mulige tilbud," siger han og fremhæver, at det er Troldemosens størrelse, mulighed for tværfagligt samarbejde med børnenes behandlere og placeringen i et område med andre specialinstitutioner, der gør de mange udviklingsfremmende aktiviteter for børnene muligt.

"Alle de andre bygninger omkring Troldemosen huser for eksempel en døgninstitution for handicappede børn, behandlingstilbud for udviklingshæmmede og beskyttede boliger til voksne udviklingshæmmede, og selvom det kan virke isolerende og som en helt anden verden end det omgivende samfund, så giver specialiseringen os flere muligheder for at arbejde målrettet med børnene," siger han og nævner, at området tilbyder helt ekstraordinære aktiviteter i fysioterapiens varmtvandsbassin, som de fastansatte fysioterapeuter kan benytte med børnene, ligesom der er både skov og ridebane som flittigt bliver brugt, når børnene skal træne deres muskler.

"Behandlingstilbuddene er lige om hjørnet. Børnene skal ikke rejse langt for at få optræning eller terapi, og det bliver lettere at integrere behandlingen i børnenes pædagogiske aktiviteter," fastslår Stig Hjaltalin, der er glad for også med Børn&Unge's besøg, at kunne åbne lidt op for den verden, han holder meget af.

"Jeg har været leder her i 18 år, og har altid beskæftiget mig med specialpædagogik. Når man først er kommet inden for i denne verden, tror jeg ikke, man som pædagog kan være andre steder. Det er i arbejdet med børnene her, det tætte tværfaglige samarbejde og i forældresamarbejdet, man virkelig mærker, man gør en forskel," siger han.

# data[].attributes.attachment_link.description
Børn uden talesprog og med svære bevægelseshandicaps. Nok pædagoger til at mandsopdække hvert enkelt barn. Gange og stuer med særpræget legetøj. Forskellene på specialinstitutionen Troldemosen og et almindeligt børnehus er mange. Alligevel emmer stedet langt mere af børnehave end af behandling

# data[].attributes.body
individuel tilpasning

hyggelige indretning

succes

små fremskridt

sanser - bevægelse - motorik

detaljer

fuktionsopdelte stuer

forstå sporget fra børnene

stille spørgsmål ikke tror

aktiv læring

videomateriale

sætte børn samme - vi skal ikke bestemme

tværfagligt samarbejde

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
​Hvem er vi?

Børnehuset Troldemosen i Gentofte Kommune er en højtspecialiseret daginstitution for børn med forskellige funktionsnedsættelser i alderen 0-7 år.

​

I Troldemosen er grundlaget for arbejdet med børnene et positivt livs- og menneskesyn. Det betyder, at vi som specialbørnehave har fokus på de ting børnene kan og de færdigheder, de mestrer.

# data[].attributes.attachment_link.title
Børnehuset Troldemosen - en højtspecialiseret daginstitution i Gentofte

# data[].attributes.attachment_link.description
Troldemosen er en specialbørnehave for børn med multiple funktionsnedsættelser. Få bl.a. coaching af børn og unge i Gentofte. Læs mere her!

# data[].attributes.body
Troldemosen- specialiseret dagtilbud i Gentofte.

44 børn

Stuer m. 11 børn- inddelt efter udviklingstrin.

Høj normering

Specialiserieret personale fx. Ergoterapeut, fysioterapeut og talepædagog.

Hjælpemidler

# data[].attributes.body
Aktiv Læring

Når vi legg til rette læringsmiljø for funksjonsnivå før skolemoden alder må ein ta omsyn til at læring på dette nivået er multisensorisk Flest mogelege sansar må kunne nyttast samstundes. Det bidreg til variasjon. Fleire deler av hjernen blir aktivert og læringa gir betre resultat.

# data[].attributes.body
De forskellige handicaps til trods mener dagtilbuddet, at funktionsopdelingen giver pædagoger og behandlere bedre mulighed for både at lave fælles og meget målrettede, individuelle aktiviteter med de multihandicappede børn.

De funktionsopdelte stuer gør det nemmere at lave både individuelle og fælles aktiviteter for børnene. Vi kan bedre samle børn, der trods deres forskellige handicaps er på nogenlunde samme udviklingstrin, sådan at de kan deltage i nogle fælles aktiviteter, så de også socialt kan få nogle succesoplevelser og udvikle relationer mellem hinanden,

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det er måske ikke den største film i dansk filmhistorie. Og det er nok heller ikke den vigtigste scene. Men alligevel har baggårdspumaen Otto Brandenburg gjort et uudsletteligt indtryk som kranføreren Ole i filmen Gummi-Tarzan fra 1981, hvor han siger de udødelige ord:

"Der er altid noget, man er god til, man skal bare finde ud af, hvad det er."

Ordene skal trøste hovedpersonen Ivan Olsen, kaldet Gummi-Tarzan, der bestemt ikke er dygtig i skolen eller på fodboldbanen.

Kranfører Oles udsagn ligger i den grad i tråd med vores menneskesyn og den pædagogiske tradition i Danmark, at det nu, små 25 år senere, er ved at revolutionere den verden, de danske børn bevæger sig i, når de er udenfor hjemmets forhåbentligt trygge rammer.

Men der er kommet en ny kranfører. Han er fra USA, 62 år gammel og søn af tyske jøder, der i 1938 flygtede fra Nazityskland til USA. Han har været gift to gange, har fire børn, er habil klaverspiller og passioneret Mozart-fan. Og så er han professor fra Harvard University og hedder Howard Gardner.

"Det er vigtigt for børn og unge at opdage ting, de er gode til, og som de kan lide at gøre," lyder hans version af Gummi-Tarzan-pædagogikken fra talerstolen i Odense Congress Center forrige tirsdag. 1493 interesserede er mødt op til Howard Gardner-Konference for at høre manden selv fortælle om sin banebrydende teori om de mange intelligenser. En teori, som han beskrev første gang i bogen "Frames of mind" fra 1983.

Den går i al sin enkelthed ud på, at der i stedet for en intelligens findes otte intelligenser. De traditionelle fortalere for en almen, målbar intelligens mener således, at der, med Gardners metafor, er én computer, der driver hele hjernen. Han mener selv, at der må være otte forbundne computere, der driver hjernen.

"Hvis der kun var en computer, så ville du være god til alt, hvis du var klog. Og hvis du havde en lav intelligenskvotient, ville du være dårlig til alt. Sådan er det ikke," anfører han.

Problemet for børn er, at først og fremmest skolen har en tendens til især at appellere til den sproglige og logisk-matematiske intelligens. De børn, som har styrkerne i for eksempel den musiske eller kropslige intelligens klarer sig sjældent så godt i skolen. Derfor skal undervisningen (og for den sags skyld daginstitutionerne) indrettes, så den appellerer til alle børn og alle intelligenser, mener Howard Gardner.

Populær teori. Det budskab er i den grad blevet hørt af lærere, pædagoger og endda politikere, at det ikke er for meget at kalde det en revolution. Således nævner omkring halvdelen af alle de folkeskoler, der er på internettet, hans teori om de mange intelligenser som en del af deres pædagogiske udgangspunkt. Kommunalbestyrelser udformer politikker på baggrund af det, for eksempel i Billund Kommune hvor man har vedtaget en fælles pædagogisk tænkning, som baserer sig på hans teori, for alle dagplejemødre, lærere, pædagoger og psykologer. I Esbjerg har Spas-projektet (Spille på alle strenge) også inddraget de mange intelligenser. Og mange daginstitutioner har ladet sig inspirere, når der skulle findes en pædagogisk tilgang til de krav, som de pædagogiske læreplaner stiller.

Gardner selv mener, at behovet for en pædagogik, hvor alle børn og unge lærer noget, er opstået indenfor de seneste årtier.

"I gamle dage var skolegang elitært, mest udtalt i Frankrig, hvor skolernes især var rettet mod de bedste 10 procent af eleverne.

Men det har vi ikke råd til længere. Nu skal alle børn lære noget," siger Howard Gardner, der mener, at det er globaliseringen, der har fremtvunget den udvikling.

Kritik. Mens pædagoger og lærere med kyshånd har taget imod en tænkning, der gør det nemmere for dem at favne og rumme de "anderledes" børn, så har teorien om de mange intelligenser ikke fået den samme hjertelige modtagelse på det videnskabelige parnas. Kritikere anfører, at de otte intelligenser ikke kan dokumenteres og måles på samme måde som den gammelkendte intelligenskvotient. At det langt fra er alle otte intelligenser, der lever fuldt op til Gardners egne definitioner af en intelligens. Og at den mellemmenneskelige intelligens snarere er et træk ved personligheden end en egentlig intelligens.

I øvrigt har de asiatiske lande ikke samme syn på intelligens, som folk fra vesten, påpeger Howard Gardner:

"I Asien er det at være klog lig med, hvor hårdt man arbejder."

Fordybelse. Howard Gardner har et bud på, hvordan man inddrager flest mulige intelligenser i arbejdet med børn og unge. Løsningen er fordybelse.

"Når man fordyber sig i noget, så sker der vidunderlige ting. Man når flere børn. Og man viser, hvad det vil sige virkelig at forstå noget," siger Howard Gardner.

Ved virkelig at trænge til bunds i et emne får man også tid og mulighed for at nærme sig det fra mange sider. Gardner bruger som et eksempel, der vel mest er rettet til skolebrug, at man kunne tage udgangspunkt i Darwins evolutionsteori. Så kunne man fortælle om den enestående videnskabsmand (med den veludviklede naturalistiske intelligens), der sejlede med skibet Beagle til Galapagos-øerne, man kunne tælle arter, man kunne avle bananfluer for at tilgodese de børn, der har brug for at lave noget med hænderne, lyder nogle af hans forslag.

"Alle børn skal selvfølgelig lære de samme ting, men det behøver da ikke være på samme måde. Den holdning er arrogant. Så for de børn, der ikke er så stærke i sprog og logik, må vi finde andre måder at lære dem det," siger Howard Gardner.

Han advarer også mod at blive ved med at presse på med at ville lære en elev noget på en bestemt måde.

"Hvis et vindue bliver ved med at være lukket, så vil jeg kigge efter et åbent vindue," siger han og tilføjer, at det ikke er sikkert, at der er et åben vindue.

"Når man vil undervise i noget, og den ene intelligens ikke virker, så er der ingen garanti for, at de andre virker. Men jo mere man ved om de mange intelligenser og den person, man arbejder med, jo større er sandsynligheden for, at man finder et åbent vindue."

En almindelig misforståelse omkring de mange intelligenser er ifølge Gardner at man automatisk antager, at folk er for eksempel rumligt intelligente, hvis de er dygtige til skak.

"Intelligens er ikke det samme som at være god til en sport eller videnskab. Folk kan være mere eller mindre dygtige til sport, men vi ved ikke, hvilken intelligens de bruger. Man kan heller ikke sige, at en musiker har en musisk intelligens. Det er meget mere kompliceret," mener Howard Gardner.

Derfor skal man heller ikke træne intelligenser, anfører han. Man skal træne kompetencer, så man kan blive dygtig til de forskellige discipliner, som man har brug for eller er interesseret i at mestre.

"Men man træner intelligensen ved at øve kompetencerne. Hvis vi udvikler musiske kompetencer, så udvikler vi også musisk intelligens," siger han og tilføjer:

"Musik er en vidunderlig legeplads for mange intelligenser."

Netop fordi man kun kan opøve kompetencer og ikke intelligens, advarer Howard Gardner mod at gøre de mange intelligenser til noget, det ikke kan være:

"Mange intelligenser er ikke et uddannelsesmål. Det er brugbart som et middel til at nå et uddannelsesmål. Målet skal ikke findes i en teori, det skal samfundet sætte. Det vigtigste er, at man har et mål, og så må man se, hvordan mange intelligenser kan hjæpe en til at nå det," siger Howard Gardner.

God til drager. I øvrigt er det på sin plads at nævne, at Gummi-Tarzan, Ivan Olsen, i filmen finder ud af, at han faktisk er god til at flyve med drager. I det litterære forlæg til filmen, bogen med samme titel, der er skrevet af Ole Lund Kirkegaard, går det Ivan Olsen knap så godt. Han er stadig en uheldig lille dreng, der ikke kan læse, cykle eller spille fodbold, og som konstant bliver mobbet. Men der er ingen kranfører til at hjælpe ham, til gengæld møder han en gammel heks, der giver Ivan mulighed for at få alle sine ønsker opfyldt - i én dag. Den dag kan Ivan læse, cykle og spille fodbold, og det er de store drenge, der får buksevand af ham. Næste dag er alt ved det gamle igen, Ivan er igen uduelig set med andres øjne, og bogen slutter sådan her:

Klokken ni faldt han ned fra buk'en og fik næseblod.

Klokken ti blev han låst inde på et af skolens lokum'er.

Klokken elleve fik han en ordentlig gang buksevand af de store drenge.

Og da han kom hjem fra skole, havde hans far - hr. Olsen - købt sig en ny Tarzan-bog.

Tarzan vender tilbage, hed den. "Her," sagde hans far og prikkede i bogen med pege-fingeren. "Her skal du bare se."

"Ja," sagde Ivan Olsen og sukkede.

"Det skal jeg vel..."

Harvard-psykologen Howard Gardners teori går i al sin enkelthed, hvis man da kan sige det, ud på, at mennesket ikke har en overordnet intelligens, men derimod otte uafhængige intelligenser. Her er intelligenserne med Howard Gardners egne ord (oversat til dansk, forstås):

Sproglig intelligens. Det er evnen til at bruge sprog, både ens modersmål og fremmede sprog, til at udtrykke, hvad man tænker på, og forstå andre mennesker. Digtere er specialiserede i sproglig intelligens, men enhver form for skribent eller advokat eller andre, der bruger sproget i deres arbejde, har en høj sproglig intelligens.

Logisk-matematisk intelligens. Folk med en højt udviklet logisk-matematisk intelligens forstår de underliggende principper i systemer, som videnskabsmænd gør det, og de kan bearbejde tal som en matematiker.

Rumlig intelligens. Evnen til at forstå den rumlige verden i hovedet, som en sømand eller pilot navigerer i det store rum, eller som en skakspiller eller skulptør opererer i et mere afgrænset rum.

Motorisk/kropslig intelligens. Evnen til at bruge hele kroppen eller dele af den til at løse et problem eller producere noget. De mest oplagte eksempler er sportsfolk, dansere og skuespillere.

Musisk intelligens. Evnen til at tænke i musik, høre mønstre og genkende dem, og måske endda forandre dem. Mennesker med en høj musisk intelligens har ikke bare let ved at huske musik - de kan ikke få musik ud af hovedet. Og når folk siger: "Musik er kun et talent, det er ikke en intelligens", så mener jeg, at vi må udelade ordet intelligens, når vi snakker om menneskelige evner. Mozart var da forbandet klog.

Mellemmenneskelig intelligens. Evnen til at forstå andre mennesker. Den er uundværlig, hvis man er lærer, sælger eller politiker. Alle, der arbejder med mennesker, skal have mellemmenneskelig intelligens.

Personlig intelligens. Dækker forståelsen af en selv, hvem man er, hvad man kan og vil, hvordan man reagerer på ting, og hvilke ting man skal undgå, og hvilke man skal opsøge. Vi er tiltrukket af mennesker, som har en god forståelse af sig selv, for de plejer ikke at forkludre tingene.

Naturalistisk intelligens. Evnen til at skelne mellem og klassificere levende ting (dyr og planter) og andre naturlige fænomener (f.eks. skyer og bjerglandskaber). Denne evne var af stor værdi i vores evolutionære fortid som jægere, samlere og bønder. Det er stadig vigtigt i erhverv som botaniker eller kok. Jeg tror også, at forbrugssamfundet udnytter denne evne, som bliver brugt, når folk skal se forskel på biler, kondisko eller make-up. Charles Darwin havde en høj naturalistisk intelligens.

Kilde: Educational Leadership Vol. 55, No. 1, September 1997

Litteratur:

"De mange intelligensers pædagogik" af Howard Gardner, Gyldendal, 1997.

"Perspektiver på de mange intelligenser" af Mogens Hansen, Per Fibæk Laursen og Anne Maj Nielsen, Roskilde Universitetsforlag, 2005

"Gummi-Tarzan" af Ole Lund Kirkegaard, Gyldendal.

# data[].attributes.attachment_link.description
Howard Gardners teori om de mange intelligenser er lige så stille ved at revolutionere det danske skolesystem - og såmænd også mange daginstitutioners arbejde. I sidste uge var guruen i Danmark for at forklare sin populære teori