# data[].attributes.attachment_caption
Megismerni nemzeti drámánk eseménysorát. Azonosítani a főbb karaktereket, megérteni cselekvéseik mozgatórugóit. Felrajzolni a szereplők viszonyrendszerét.

# data[].attributes.body
10. évfolyamos technikumi tanulók.

# data[].attributes.body
10 tanóra

# data[].attributes.body
Fakebook-profilok, képregények (digitális történetmesélés), a dráma viszonyrendszerének ábrája, hátrahagyott levelek, interaktív játékok.

# data[].attributes.attachment_link.title
Mind Mapping Online - Bubbl.us - Katona József: Bánk bán

# data[].attributes.attachment_link.description
Mind map and brainstorm online with Bubbl.us! Create colorful mind maps to print or share with others. Millions of people are using Bubbl.us worldwide to generate ideas, map out processes and create presentations.

# data[].attributes.body
1. Előzetes feladat: mentimeteres szavazással felmérni, hogy a tanulók számára a haza vagy a magánélet a fontosabb.
2. Csapatok kialakítása.
3. A csapatok számára egy drámabeli szereplő kisorsolása. (Szerencsekerék.)
4. A dráma részleteinek közös olvasása, értelmezése.

# data[].attributes.attachment_link.description
You'll have to take our word for it that the wheel landed on Petur bán. Your browser cannot display the wheel of choices. Please upgrade to a newer browser that supports HTML5 (most new ones do). Wheel Decide would normally show a wheel right here with choices that you can set (lunch, games, dinner, anything!).

# data[].attributes.body
1. A dráma részleteinek közös olvasása, értelmezése.
2. Fakebook felületének megismerése.
3. A kisorsolt karakternek megfelelő profilok, adatlapok létrehozása, bejegyzések írása.
4. A profilok értékelési lehetőségeinek és kritériumainak megbeszélése.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fakebook - create a fictional social medial profile

# data[].attributes.attachment_link.description
Create a spoof social media profile for a person, theme, place or object being studied

# data[].attributes.body
1. A dráma részleteinek közös olvasása, értelmezése.
2. Fakebook-profilok bővítése.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
SZABADOS KECSKEMÉT MEZŐVÁRASSA
NEMES FŐBÍRÁJA ÉS TANÁCSÁHOZ

Hol hazánk egyik legelső
Vára, ősz Partiscum álla -
Hol Zalán első futása
Győzedelmi halmot ása
Ung-urinknak; hol a hála
Szent helyét adó Gemelső -
Hol keverve nincs be még a
Szentkori
Pásztori
Kún magyar szív - Kedskő-méga!
Te! mely nekem oly sokat osztogatál.
Anyás kebeled, hol a boltozat áll.
Melyben gyenge
Bölcsőm renge -
Te vedd is ez első szülöttemet el!
Arass (noha szűken is) így, ha vetel! -
Gyászos az, mit búja szívvel
Itten egy latorfi mível:
Egy magyar becsűletével
Rogy le két ház drága
Földi boldogsága. -
Isten ójjon szülötthelyem!
Ezt neked szívből szentelem.
Vedd kegyessen a nevével,
Nemes
Főbíró és Tanács

SZEMÉLYEK

Történt az 1213-ik esztendő vége felé

Ottó és Biberach

BIBERACH
Hm, hm, ugyan bizon! Melinda? jó!

OTTÓ
Hallgass! - de mégis - halljad csak: Melinda -
Oh addsza halhatatlan életet,
Vagy csak szüntelen álmot, ég! - Örök
Mindenható! hahogy Melinda hold:
Endymion lehessek általa. - -
Halljad csak: ő - Melinda szánakoz
Rajtam, midőn komor tekéntetem
Tartom szegezve rajta, azt sohajtván:
"Miért nem maradtam a hazámba". -

BIBERACH
Nevetni vagy pedig
Könnyezni: az mindegy az asszonyoknál.

OTTÓ
Úgy, úgy; de a szemem közé se néz. -

BIBERACH
Páh, milliom! midőn nekem Luci
Nem néz szemem közé, előre már
Tudom, Lucim megént csalárdkodik:
Jó hercegem, vigyázz! talán világnál
Útálat a szerelme - és ha nem: mint
Bánk hitvesétől, meglesz a kosár.

BIBERACH
De Bánk - az áldozat-kipótoló -?

OTTÓ
Ej, őtet a nagyúri hívatal -

OTTÓ
És még ma kell, hogy ő enyém legyen!
Szerelmet érzek én, s csak az meríthet
Vég nélkül édes Elysiumba, hol
Önnön szerelmünk önkirálynénk,
Szép életünk világa, valódi jó,
Forrása annak, a mi nagy, koporsó
Üregében élet, és kivánt jövendőnk
Egyetlen egy kezesse - az, de az! -

OTTÓ
Embertelen! Most oktatásra nincs
Szükségem.

BIBERACH
Ej, hercegem, hiszen, - no - jó

OTTÓ
Távozz előlem -

BIBERACH
Imhol a királyné - -

GERTRUDIS (belép).
Ottó, no jőjj! látod, leereszkedek
S magam jövök hozzád: de mondhatom
Neked, hogy ez ma udvaromban az
Ily esztelenkedések közt utolsó
Fog lenni; mert azért, hogy a király
Után való bánatjaimat kiverjem
Fejemből, avagy téged hercegem
Örvendezőbbé tégyelek - soha
Jobbágyaim kedvéért nem áldozom fel! -
Te holnap útazol! -

ELSŐ JELENET

SIMON (belép).
Hm; hátha mégis úgy lehetne? Furcsa!
(Meglátván Mikhált.)
Ej, lássa bár az ember, e bizony
Alszik megént! - No bátyám! ébredezz!
Ki s be járnak emberek s reád mosolyogva
Nézgélnek(Mellé ül.)

SIMON
De mégis, én-
Velem csak fogsz ürítni egy pohárt?
No - a bojóthi Mortundorfok! (Pohárt emel.)

MIKHÁL (eszmélkedve, kezét mellére nyomja s sóhajt).
Ah!
Hazám! szerette jó hazám, Bojóth!
De vége! Már nekik is - jó éjtszakát!
(Felkapván az ezüstpohárt.)
No, éljetek fenn ott, bojóthiak!
Ott, ott van élet; itt csak éjtszaka.(Iszik.)

SIMON
De hátha mégis úgy lehetne itt is?

MIKHÁL
Olyan csodálatos hangon felelsz.
Simon, reménylesz? - ej, jó éjtszakát!

MIKHÁL (feláll).
Simon!

SIMON
Vagy Magyarországban. Magam
Is gondolám már s elvégeztem azt,
Hogy minden országból Bojóthra vinném;
De itt nem aljasúl el a spanyol -
Elég ha mindmegannyi jó magyar
Háznépnek ők lehetnek törzsöki.

MIKHÁL
Ők?

SIMON
Hét fiú.

MIKHÁL (elszomorodva leül).
De már ez csúnya tréfa.

SIMON
Hallgass meg engem: tegnap estve a
Vadászaton egy őzet kergeték,
És - egy banyát találtam. Ő alig
Látott meg engemet, s leroskadott
Térdére és tudtomra adta, hogy
Feleségem immár megszült. Szinte el-
Indultam; amidőn hatot felém nyujt.
"Óh, légy kegyelmes (úgymond) asszonyodhoz
Ő egykor egy szegény koldús személyt
Elkergetett magától s becstelennek
Nevezte, mert kettős szülöttje volt:
Hogy most az istenség adott hetet
Neki, nyomban emlékébe jött az, amit
Mondott. Megindulván azon, nehogy
Feslettnek ítéltessen, egy fiat
Megtart magánál - a többit, hogy öljem
Meg, azt parancsolá" -

MIKHÁL
Tigris-anya!

SIMON
Megesketém és titkon általa
Neveltetem mindnyáját.

MIKHÁL
Hát az anyjok?

SIMON
Mindég keservesen zokog, midőn
Az egyet a kezébe vészi és
Nem tudja azt, hogy én tudom, miért sír?

MIKHÁL
Aztán mi lesz?

MIKHÁL
Nem hal ki a bojóthi nemzetem!

SIMON
Nem. Nem. De hát ne sírj!

MIKHÁL (poharat kap).
Öröm miatt. -
Ott cimbalom, síp, hárfa zengenek:
Ott azt hiszik, hogy ők örvendenek -
Nem, nem csak egy az, aki itten örvend,
Mikhál az, a bojóthi. (Iszik.)

SIMON
Nézd, ezek nem.

Vendégek jönnek vegyest békételenekkel, kik komoran,
minden valakire való ügyelés nélkül leüldögélnek, isznak.

EGY BÉKÉTELEN (rossz kedvvel nyújtja poharát egynek az összeütésre).
No! -

MÁSODIK JELENET

PETUR BÁN (belép, vadon körülnéz, Simon mellett egy székre veti magát).
Igy? - Ördög és pokol! Bizony majom
Mind egyről egyig. - Oh te szép nevű
Magyar - Magyar? - Hej, félre oktalan
Aggodalom! mit használ itten a fog-
Csikorgatás?
(Főbe üti magát.)
Bolondos agyvelő!
(Dörmög.)
Szabad kivánna lenni mindenik,
És torkukon kegyes nagyasszonyuk
Sült-főttje oly mohón rohan le, hogy
Majd szinte megfulladnak. Lévnyalóvá
Lettél dicső Árpád gyümölcse te?

SIMON
Bán, hát mi lelt?

MIKHÁL
Petur, nem vagy magad,
Nyelvedre vigyázz.

MIKHÁL
Csitt, csitt, ez itt(szívére mutat) sebet ver.
Ó fiam!

MIKHÁL
Meg bizony. De csak
Békével -

PETUR
Átkozott jámbor te! ki
Békével? Én talán! Ég és pokol!
A békés egy bolond; s az is bolond, ki
Békételen: de én békételen
Mégsem leszek, míg nem bolondulok meg.
Oh, célra! célra! így különben egy
Bárányi békesség - mi több, maga
Epét okádna itt a békességes
Tűrés, kiáltva: ördög és pokol!

MIKHÁL
De, ember! Ej, eredj, eredj haza,
Aludd magad ki - menj, menj!

PETUR
Én?

PETUR (felugrik, de majd leül).
Ki? Hol? -
No, jó! - nem is beszélek - még csak egy
Szócskát se. Mindenik kimondatott szó
Hazud, s az emberekben nyargaló
Tüdő csak a hazugság ördögének
Lakása. Így ni(az asztalra könyököl) hallgatok.

MIKHÁL
S kiálts
Jó éjtszakát.

PETUR
Jó éjtszakát? igen -
Majd amidőn egy nemzetség kipusztul;
Vagy csontjaimmal a meráni gyermekek
Fognak tekézni, - akkor - - Most, fogok
Hallgatni - még ma néma lenni, mint egy
Carthusianus.(Ismét dörmög.) Ó mikép tekéntett
Le ránk! csak a merániakra néz.
Bámulja a harisnyát - a magyar
Csak hátul áll s sóhajt az ily hazánk
Nagyasszonyán. Haj! Istenemre leg-
Alább csak egy vidám tekéntetet
Mutatna hát, ha színből is: nem esne
Olyan nagyon szívére a magyarnak! -
Ő is meráni! - -

PETUR
Ki mondta
Azt? Én s meráni?! Hát mikor nevezte
Testvérnek a tűz a vizet? - csupán
Csak bennetek van még egyetlenegy
Bizodalmam! A ti húgotok -

MIKHÁL, SIMON
Melinda?

PETUR
Felesége a nagyúrnak: ő, vele
Kedvére játszhat; ti pedig húgotokkal.

PETUR
Ne ingerelj fel! - Oh
A nemzet! - ahány fő, szintannyi ész.
Kényes becsűlete, mint a köntöse -
Sértsd meg csak, öszvetörni kész; de adj
Neki hirtelen egy jó szót s világot
Teremtve öszverontja ellenségidet.
Nézzétek - itt is - ott is - úgy kiválnak
A többi lévnyalók közül, miképpen
Egy medve több vakondokok közűl.
Nem méreg az, mely őket oly komorrá
Teszi, - bánat az, hogy bort adnak nekik,
De ami egy fillérbe se kerülne -
Jó szót, figyelmet, nem találnak itt.

HARMADIK JELENET

Myska bán egy ritterrel jön

PETUR (bosszankodva néz reá).
Hogyha nem dohos.

MIKHÁL
Csak a dologra mostan.

PETUR
Ah, soká jön.

MIKHÁL, SIMON
Kit vársz?

PETUR
De el fogjátok-é hát hinni?

MIKHÁL, SIMON
Szólj!
Szólj!

PETUR
A nagyúrt.

MIKHÁL
Bánk bánt?

SIMON
Petur, Petur!

MYSKA (poharat emel).
A mi nagy királynénk!

VENDÉGEK
Éljen sokáig!

PETUR (vad tekintettel s vérben forgó szemmel felugrik, öklével
süvegét szemére nyomván, ordítja).
A magyar szabadság!(Iszik.)

BÉKÉTELENEK (felugrálva, dörömbölve viszonozzák).
Éljen soká!

(Myska s a vendégek bámulnak.)

MIND
Jerünk.(Elmennek.)

NEGYEDIK JELENET

PETUR (körültekint).
Titokban bán, titokban - azonban szólni
Itt nem lehet - hiszen magad tudod, sőt
Látod,(csúfosan kimutat) hogy egy jól megteríttetett
Asztal legyekbe nem szűkölködik.
Ezek donognak, és lehet talán, hogy
A titkom is kidonganák -

BÁNK
Titok?

BÁNK (megijed).
Bán!

BÁNK
Bán! bán! hamar beszélj!

PETUR
Nem, óh nagyúr!
Mert azt kivánni, hogy megsúgjanak
Mindent az emberek, csak annyi, mint
Abban találni kedvet, hogy ha sok
Irigye, ellensége van: pedig
Mindenkor a legördögebb nadály
A sugdosó maga, - én az nem vagyok; de
Jőjj még az éjjel - itt ha eloszlanak -
Házamhoz. A jelszónk lészen: Melinda!(El.)

ÖTÖDIK JELENET

Biberach, aki éppen kevéssel előbb, mint valakit kereső,
belépett, amint Bánkot meglátja, megijedve vonja egy szegletbe
magát és alighogy Petur elvégzé beszédét - hamarébb kisuhan.

BÁNK (elkiáltja magát).
Melinda!?(Sok ideig nem tudja magát szóra venni)
Az - Melinda - Jelszavok!
Melinda szép, mocsoktalan neve
Ma szemfedélűl szolgál egy setétben
Ólálkodó csoport között! - Titoknak
Lett zára a Melinda szabad neve!

HATODIK JELENET

BÁNK
Elárultattam?

TIBORC
Én
Tiborc vagyok, kegyes nagyúr - no, lám!

BÁNK
Tiborc -(Gondolkodva járkál).

TIBORC
Igen - mert szólni kellenék
Nagy dolgokat -

BÁNK
Melindáról?

TIBORC
Nem arról.

BÁNK
Nem!

BÁNK
No jól van - úgy.

TIBORC
Oh, én szerelmes Istenem! hiszen
Nem is figyelmez rám - Bánk! - bán! - nagyúr -

BÁNK
Melinda! és mindég Melinda! - szent
Név! égi s földi mindenem javát
Szorosan egybe foglaló erős
Lánc, úgy elomla törhetetlen élted,
Hogy abból a gazoknak is jutott?(Fellobban.)
Mennyben lakó szentséges atyám! ide
Mindentudásod égi cseppjeit!
Nekem - nekem, hogy e nagy fátyolon
Átlássak és eszemmel a halandók
Szívébe nézhessek, mint a tükörbe.

TIBORC
Nagyúr -

TIBORC
Oh szent teremtő!

BÁNK
A szerelme-féltő
Bánk bán! (kacag) Tüdő, hazudsz! hazudsz!
(Fájdalommal fejét kezei közé szorítja.)
Mit nyughatatlanítsz setétes álom-
Kép! mit gyötörsz incselkedő chimaera!?
Hát a világnak egyik pólusától a
Más pólusáig, szerelmeimben, én
Miért öleltem mindent egybe? mért
Mindent? miért te benned, óh Melinda!?
S egy ember - egy haszontalan por - az
Ütné ki őtet karjaim közül?
Őtet!? Ki lenne az? Ki lenne az? - -
Világot, itt! világot!(hirtelen) A setétben
Ólálkodókhoz elmegyek.(Elmegy, amerre jött.)

HETEDIK JELENET

Ottó és Biberach jönnek.

OTTÓ
Frissen - beszélj - találhattad magát?

BIBERACH (jelentőleg).
Találtam - a galamb helyett oroszlánt.

OTTÓ
Talán haragszik? Mit szólott?

BIBERACH
Hogy: eljön.

OTTÓ (örömmel).
Eljön!

BIBERACH
No csendesen! - Dicsérd csupán
Múltával a napot.

OTTÓ
Hiszen maga
Mondá Melinda, hogy eljön?

BIBERACH (fagyosan elmosolyodik s futva azon ajtóra veti szemeit,
melyen Bánk elment).
Maga.
(Hangosan, vélvén, hogy Bánk hallgatózhat.)
Germanciust, ki elrejté magát,
Hogy majd kilesse, mit beszéllenek
Felőle, nem jó ám követni mindég,
Mert a szelíd Germancius tudá
Az indulatjait mérsékleni.

OTTÓ
Miért beszéled ezt nekem?

BIBERACH
Csak úgy -

BIBERACH
Én nem.

OTTÓ
Nem? és miért?

BIBERACH
Hogy más legyen.

OTTÓ
Derék.

OTTÓ
No, adj tehát tanácsot most.

BIBERACH
Miben?

OTTÓ
Te esméred Melindát -

BIBERACH
Tán - igen.

OTTÓ
Szólj!

OTTÓ
S a derék
Bánk bán, Melindára?

BIBERACH
Férj, kit szeret.

OTTÓ
Elvesztem!

OTTÓ
Mért könnyezett hát, hogy velem beszélt?

OTTÓ
Oh, hát enyim Melinda!

BIBERACH
Nem hiszem.

OTTÓ
Nem?

BIBERACH
Mért akarsz elvenni egy szerencsét,
Melyet nem adhatsz vissza?

BIBERACH (egyedül).
A repkedő kicsinyke lelkek oly
Sokan donognak a világba', mint
A szúnyogok; de vajjon hol van az
Az ember, aki abban elhitetné
Magát, hogy ő közikbe tartozik?
Sokszor derék, ha egy ily ostobát
Jól megzavarhat az ember, ámde úgy,
Hogy ő megént mást légyen kénytelen
Zavarni. Rajta csak kegyelmes Ottóm:
Ugorj! de Biberachod hátra áll.
S ilyen szegény egy ember? éspedig
Uralkodó ember! mégis kezében
A nénje szíve, akit egy nagy ország
Fél -! Tartományok hát csak machinák,
Amelyeket kis gyermek is megindít,
Ha félelem s reménység mindenik
Kereket helyén maradni kényszerít.
(Gondolkozik.)
Itthon vagyon tehát - Melinda a jel -
Jó, jó - - de csak vigyázva. Meglehet,
Bánkhoz szegődök. Ott van a haza,
Hol a haszon - s miért ne húzzam azt?
Hisz' aminek meg kell történni, az
Anélkül is megtörténik.(Kitekint.)
Ha! más
Oldalra a palásttal Bíberach.

NYOLCADIK JELENET

IZIDÓRA (sietve jön).
Ő volt az! Úgy-e ő -?

IZIDÓRA
Mit? - Leselkedő! ezért
Csaltad tehát ki titkomat -?

BIBERACH
Hisz' Isten
Én nem vagyok - ha mást szeret.

IZIDÓRA
Való
Tehát? Melinda -

BIBERACH
És te is tudod?

BIBERACH
Talán. Hisz' asszony.

BIBERACH
Megtanultam, emberi
Elmém ezernyi baklövésivel.

IZIDÓRA
Melinda e szerént -?

BIBERACH
Asszony.

IZIDÓRA (méreggel).
S azok -?

BIBERACH
Az ördögökkel is elenyelgenének,
Ha nincsenek körülöttök férfiak.(Kitekint).
Jönnek!(A legnagyobb hidegséggel ott akarja hagyni.)

BIBERACH (visszaballag).
Érted azt
Is megteszem. - De térj ki most előlök!
Egyetlenegy tanácsadásom ez:
Kövesd Melindát, szép kisasszonyom,
S ne ess utána Ottónak nagyon.
Sok férfiak - tudom magamról - az
Olyat, ki könnyű győzedelmet igér,
Azért se' szívelik; de légyen a
Meghódítás nehéz, már akkor ők
Csak puszta büszkeségből is belé-
Szeretnek.

BIBERACH (könnyű vállvonyítással).
Szegényke!
(Szünet után.)
Kár ilyen csinos főért, hogy a
Velő hibáz belőle! Benne van
Szép két szem, amely hódítón beszél;
Szép ajkak, édesen beszéllenek;
És még egy elcsábíthatóan beszélő
Szajkói nyelv - és minden, ami csak
Beszélhet, azt beszéli, hogy:
Az ész hibázik, a fejecske kong. (Elkullog.)

KILENCEDIK JELENET

Melinda s Ottó belépnek

MELINDA
Távozz!

OTTÓ
Melinda!

MELINDA
Távozz, mondom!

OTTÓ
Egy
Szót csak, Melinda -!

MELINDA
Édes Istenem,
Mi lett belőle! -

OTTÓ
Énbelőlem?

OTTÓ
Oh én is - én is megcsalatkozék!

MELINDA
Kiben?

OTTÓ
Midőn
Fülöp király ölettetése végett
Gyanúba jővén, szenvedésemet
Elbeszéltem, oly szerelmes érzés
Csillámla kedves könnyeidben -

MELINDA
Jaj, jaj, tehát azon könnyeknek!

OTTÓ
Engedj
Meg! vak valék, mivel szerettem. Ottó
Többé nem az, ki volt. Ottó oda
Maradt Merániában: más terme itt
Már általad, Melinda. Akkoron
Levék teremtve, amidőn először
Megláttalak; mint gyertya által a
Világ lesz - úgy valék melletted, úgy
Követtelek; s levésemnek legelső
Pillanatában eltünt lételem.
Vétek-e ez?

MELINDA
Oh én csak sírhatok!

OTTÓ
Melinda, kéméld könnyid záporát!
És mégis - esküszöm - drágák ezek
Előttem és vigasztalói meg-
Átkoztatott jövendőmnek -!(magában)
Helyessen
Mondád, ravasz kölyök!

MELINDA
Sajnállak. - Oh
Herceg! Szerelmem által egy lehet
Csak boldog és szerencsés - az pedig
Bánk.

OTTÓ
Oh bizonnyal az ő - egy boldog ember!
(Sóhajtva, Melinda lecsüggő keze után hajol, s azt
hosszasan homlokához nyomja.)

TIZEDIK JELENET

BÁNK (az ajtócskán ismét visszajön).
Vad indulat, mért kergetsz vissza ismét?
(Meglátván őket, tenyerét szemeire csapja.)
Oh véghetetlen, szent könyörületesség!
(Erős muzsika; Bánk megijedve szédeleg ki, vissza az ajtón.)

MELINDA
Ah oszlanak!

OTTÓ
Csak egy szót még, Melinda!

MELINDA
Bocsáss!

OTTÓ (szavakat láttatik keresni).
Melinda! Oh mért kell nekem
Olyan nagyon szeretni, mint soha
Még nem szerethetett egy szív is! Oh
Mért kell nekem csak nyögni ott,
Hol minden érző szív megrészegedne
Örömébe'! - Mért hogy reményem, szerencsém
Vígságait haladja és szerelmem
Oly vágyakat nevelni kénytelen,
Melyek talán elmémtől fosztanak meg -!
(hevesen)
Lennél csak egyszer enyim Melinda, úgy
Az álmot útálnám, mivel szemed
Szememtől elvenné - a szelet, mert elragadná
Tőlem lehelleted' - s a napvilágot,
Mert képedet csókolná tőlem el.
Eszelős szerelmem egy egészen új
Világot álmod őrültségiben,
Melynek csak Ottó a lakossa és -
Melinda. (Letérdel.)

MELINDA (megretten).
Térdepelsz?!

MELINDA
S ő térdepel! - Bánk, Bánk emlékezek
Szavadra -

OTTÓ (felemelkedik).
Bánknak a szavára?

MELINDA
Arra.
Midőn kezem' megkérte, nem rogyott
Ő térdre -! szép se' volt igen; de egy
Alphonsus, egy Caesar állott előttem.
"Szabad tekéntet, szabad szív, szabad
Szó, kézbe kéz és szembe szem, - minálunk
Igy szokta a szerelmes: aki itt
Letérdel, az vagy imádkozik, vagy ámít."
Ő mondta ezt, ámító! és bizony
Bánk nem hazud: s ezért megvet Melinda.
(Egész bosszúval el akar sietni; de szemközt jön Gertrudis.)

TIZENEGYEDIK JELENET

Gertrudis az udvari asszonyokkal megjelen, s hol a bosszús Melindát,
hol a magát feltalálni nem tudó Ottót nézvén, egy ideig megáll
hátulról; végre szúrósan felszólal.

GERTRUDIS
Hogy sokszor oly hivatlan érkezik
Az ember! és -(indulattal) mi volt ez itt
Melinda?

MELINDA (keserűn).
Édes - mulatság -!

GERTRUDIS
Nem reményleném!

MELINDA
Mindent lehet. Köszönöm, nagyasszonyom,
Hogy oly kegyes valál s átláttad azt,
Hogy a bojóthi Melindának nem illik
Falun magányban lakni, mert nagyúrné,
S alkalmatosságot szerzél nekem
Ezzel (Ottóra mutat) sok édes múlatságra is -
Oh, mert hiszen Melinda együgyű!
(Szinte illetlenül elsiet.)

GERTRUDIS (ajkát harapva néz utána).
A kis majom harap(szünet). Negyed napig
Előmbe nem bocsájtatik.
(Járkál, végre az udvariakhoz szól.)
Magam
Fogok maradni. -(Azok elmennek.)

TIZENKETTEDIK JELENET

GERTRUDIS
Ottó! hát mi volt ez?

OTTÓ
Kedves királyi néném!

GERTRUDIS
Félre azzal!

OTTÓ
Ő - ő -

GERTRUDIS
Mi ő? mi ingerelte oly
Nagyon fel őtet?

OTTÓ
Szívem.

GERTRUDIS
Szíved?

OTTÓ
Az.

GERTRUDIS
Ottó!

OTTÓ
Mi lelt?

GERTRUDIS
Azt kérded, biborunk
Bemocskolója?

OTTÓ
Istenemre -!

GERTRUDIS
Mit?

OTTÓ
Tűrtesd magad -

GERTRUDIS
A célod nem; de a módjaid
Útálhatom. Magam készítek útat,
Mivel beteg testvérem megvidámítása
Volt késztetőm; nem tiltottam soha
Tőled szerelmet! Vidámság, öröm,
Minden csak a szolgálatodra volt;
S most fajtalan véred tilalmas úton
Melinda bírására csörgedez.
Itt áll ím a gyűlöltetett; s az a
Szép győzedelmes, kit meg kellett volna győzni,
Amott meg - útálván ezt, engem is
Kerűl.

OTTÓ
De hallgass meg!

OTTÓ
Na jó! tehát lemondok róla.

OTTÓ
Szerettem, esküszöm: de most eszem
Szólt fel.

OTTÓ
De könnyeit tekintvén -

GERTRUDIS (elkomorodik).
Sír is!
(Keserűen elmosolyodik.)
És
Te róla mégis le akarsz mondani?
Nem ösmered tehát az asszonyi
Szív gyengeségeit? sem a hanyatló
Virtusnak e fogásait? - Hiszen
Könnyezni kell, hogy áldozatja színlett
Becsét nagyítsa és a könny az a
Gyöngy, mellyel a halálos ágyba' fekvő
Szép virtus ékesíttetik! Ki ekkor
Is még lemond, az oktalan - bolond.

GERTRUDIS
Tudd meg, kicsinylelkű, hogy e dolog,
Ha Melinda érdemét temette volna
El, úgy kikergettetni kész lehetnék
Országaimból - és mégis, ha azt
Megérni kellene, hogy reám mutatva
Susogni hallanám: ni itt megyen
Gertrúd, az öccse kinek kontár vala
Melinda elszédítésében - Ottó!

OTTÓ
De Istenem! tehát szólj, mit tegyek?

GERTRUDIS (elsárgulva visszarezzen).
Hallatlan(Járkál; végre kikiált.)
Asszonyok! - - Megyek.

OTTÓ
Hah!
(A bosszúság és a szégyen közt habozván, végre kikiált.)
Bíberach!

TIZENHARMADIK JELENET

Biberach belép és parancsolatot vár. Ottó valamit akar mondani, de
ismét abbahagyja, ki is akar menni, de nem bír magával, és végre az
elmosolyodó Biberachon akad meg kérdő szeme.

BIBERACH (vállat vonít. Ottóhoz akar menni, de a kis ajtó figyelmessé teszi.
Végre megfogja Ottó kezét és az ellenkező oldalnak elejére kivezetvén ezt súgja):
Eredj utána - mutass előtte ki-
Derűlt tekéntetet - kérj engedelmet -
Mondd, hogy sokat hallottál a magyar
Feleségek állhatatosságáról - ez
Csak próba volt. Örömében még maga
Fog a királyné elvezetni hozzá,
S a résztvevésig úgy is megpuhult
Melinda tán öleléssel is köszön
El nem rabolt bizodalomért. Kikérsz
Elútazásod végpillanatán
Egy János-áldását üríteni.
Ott leszek én majd a pohárnok; a-
Vagy légy magad - ne, itt egy kis hevítő;
(Porokat ád által.)
Emez pedig nénédnek altató.
Ha ezt az álom elszólítja onnan
Te vissza is mehetsz Melindához megént -
(Elmosolyodik.)

BIBERACH
Hogyha bőkezűbb
Lettél s fizettél volna, jobb tanácsot
Is adhaték. Most jobb lesz tartani,
Jó herceg, a magyarsággal. - No csak menj!
(Le akar egy székre ereszkedni, de mintha valami jobb jutott
volna eszébe, halkkal felemelkedik, és a belépő Izidórának,
Ottó után mutatván, a másik oldalon elmegy.)

TIZENNEGYEDIK JELENET

Izidóra fájdalommal néz mind a kettő után, azután elsiet Ottó után.

BÁNK BÁN (eléjön a rejtek-ajtóból meztelen fegyverrel; magán kívül
sok ideig tipeg-topog).
Hogy e tetem fagyos, hogy e szemek
Vakok, hogy e fülek dugúlva nem
Valának! - Egy királyné és - Melinda -
Oh, oh!
(Hidegülve.) Megént lehelhetek, megént,
És érzem azt, hogy élek. A homály
Eloszla - megvirradt - felébredék.
Irtóztató kilátás a jövő
Nappalra! - Vond ki lelkem, most magad
Azon setét ködből, mely eltakarta
Előled a világot s emberi
Vak bízodalomba szőtt! - És ilyen asszony
Őriz meg, oh magyar hazám? Hah, egy
Fertelmes asszony, kit, hogy ördögi
Érzésiben ne lephessen meg a
Jobb ember, érthetetlenül beszéli
Kétféleképpen gondolatjait. -
De hát Melinda! oh! hát a haza!
Itten Melindám, ottan a hazám -
A pártütés kiáltoz, a szerelmem
Tartóztat. - Énrám bíz a szúnnyadó
Gondatlan - énrám tevé le a
Szegény paraszt elfáradt csontjait:
Nem vélik ők a zendülést, mivel
Bánk a király személye - esküszöm
Meg is fogok felelni ennek, és
Habár tulajdon síromon fog is
A békességetek virágzani. -
Szedd rendbe, lélek, magadat és szakaszd
Szét mindazon tündéri láncokat,
Melyekkel a királyi székhez és
A hitvesedhez, gyermekidhez, oly
Igen keményen meg valál kötözve!
Úgy állj meg itt, pusztán, mint akkor, a-
Midőn az alkotó szavára a
Reszketve engedő chaos magából
Kibocsátja. - Két fátyolt szakasztok el:
Hazámról és becsületemről. A
Bocsánatot hörgés közt is mosolygom,
Ha ölettetésem ezekért lészen! - Egy
Mennykőcsapás ugyan letépheti
Rólam halandóságom köntösét: de
Jóhíremet ki nem törölheti.

Függöny

ELSŐ JELENET

PETUR
A hajnal érkezik, s még mind csak ily
Határozatlanúl? - Szorongatást
Okoz talán a jó szerencse? vagy
Csak összetett kezekkel várakoztok,
Hogy majd helyettünk fog dolgozni a sors? -
Hát nem ti voltatok, kik oly mohón
Kapátok érc-pohártokat, midőn
Vagy három órával ezelőtt ivék a
Magyar szabadság hosszú életére!?
Úgy, Úgy! hiszen, meg kellett volna azt
Gondolni, hogy csak akkor mernek a
Kis gyermekek mást fenyegetni, a-
Midőn hiszik, hogy azt nem tudja senki.

PETUR
Megállja még az a sarat.

SIMON
De mégis - úgy lehet, hogy elmerül.

BÉKÉTELENEK (dörmögve).
Igaz.

SIMON
Mikhál, te szólj.

SIMON
Hm! csalhatatlan a közegyezés?

BÉKÉTELENEK (dörmögve).
Kérdés!

SIMON (homlokát dörgölve).
És olyan hamar.

BÉKÉTELENEK (nyughatatlansággal).
Hamar.

PETUR
Zárt néki, míg nekünk nem adja ő.
Tű asszonyok kezében, nem királyi
Pálcánk - le onnan édes asszonyom!
(A felette lévő képet ellöki.)
Egy olyan teremtés, akinek nem ez
Hazája, - cinteremjeinkben a-
Kinek lenyúgodott szülői nem
Tevék le csontjokat, - ki gyermeki
Játékainkban is nem osztozott volt:
Bennünket az vajjon szerethet-é?

BÉKÉTELENEK (elevenebben).
Nem, nem!

SIMON
De hátha mégis úgy lehetne?

PETUR
Hallgass Simon! - Nem érdemes talán
Az, ami játékon forog, hogy a
Kockák vetésén kissé karjaink
Fárasszuk?
(Felkapván a mellette levő paizst, arról a takarót
lerántja és a címer rajta egy a trónus alatt vérében
fetrengő asszony.)
Im csak ide tekéntsetek!
Nem érdemes mászásra e derék
Szőlőgerezd? Nem érdemes, hogy a
Király megént király legyen? s nyakunkra
Ne hágjon a dölyfös Meránia?
(Mind bámulva vonják le mellettük levő paizsaikról a
takarót s mindeniken az előbbeni címer látszik.)
Egy véres asszony a királyi szék alatt. - - -
Nincs senki is? - no menjetek haza
Tehát s vegyétek fel magatokra a
Töredelmeseknek köntösét, ha ez
Vétek; s zokogjatok, mint a bolondok,
Kik vétkekért csapra ütik véreket -

BÉKÉTELENEK (felzúdulva kardot rántanak s az asztalra csapják).
Sokáig éljen a magyar szabadság!

MIKHÁL (felütődik).
Mi az? mi végződött?

SIMON (ingadozva).
Én nem tudom.

PETUR (egy szegletbe dobván a nála levő paizst).
Le a királyi székből asszonyom!

BÉKÉTELENEK
Véressen is!

MIKHÁL
Mit? Oh nagy Istenem!

PETUR
Mi lelt öreg? - vagy úgy! Hát a jövő
Éjjelre -

BÉKÉTELENEK
Pártütés!

MIKHÁL (felugorván, egyik széktől a másikig tántorodik).
Hah! Pártütés?!

PETUR
Utálatos beszéd! nem pártütés -
Kicsikart szabadság! - csak nyúgodj, öreg.

PETUR
Csak csendesedj! neked semmit se kell
Csinálni -

MIKHÁL
Oh, bán, bán, ez már gyalázat!
Simon, Simon! te is közöttök? oh nem!

SIMON
De hátha mégis -

PETUR
Ő is fegyveres-
Társunk -

MIKHÁL
Csalárd vagy bán: az én öcsém ő?
Uram teremtőm szánj! mire
Jutottam?(Térdreesik.) Irgalom meg irgalom,
Irgalmas Isten! Ah, hová jutottam!
(Elhanyatlik.)

SIMON (felfogja).
Bátyám!

SIMON
De hátha mégis úgy lehetne -?

AZ ŐR (kívül).
Ki vagy?

SZÓZAT
Szabad magyar.

AZ ŐR
Mi jelszavad?

SZÓZAT
Melinda.

PETUR
Jön.

BÉKÉTELENEK
Ki az?

SIMON
Melinda?

MÁSODIK JELENET

PETUR
Nem álmodott ez, elsül, és igaz, jó.

BÁNK
Úgy hát szerencsét kívánok.

PETUR s a BÉKÉTELENEK
Köszönjük.

BÁNK (kardjához kap).
Haramia?

BÉKÉTELENEK
Hogyhogy?

PETUR
Semmitől se tarts, bán!

BÁNK
De hát miért reszket ez az ősz?

PETUR
Mivel
Csak gyermek.

BÁNK
Öreg! világosíts meg e dologban.

MIKHÁL
Úgy vélekedtem, hogy Peturnak egy
Vitézi társaság lesz célja, mint-
Hogy a Kalandosok már elhagyatnak.
Azonban képzelhedd érzésimet
Midőn felébredék s kiáltani hallom:
Le a királyi székből! - Pártütés!

BÁNK (egészen kirántja a kardját).
Való tehát?

BÁNK
S miért?

BÁNK
Gyengeségemet?

BÁNK
S mit véte nektek e meráni asszony?

PETUR
Oh bán! ez a derék asszony nagyon
Értett azon közönséges szokáshoz -
De engemet csak nem fog lépre csalni -
Jól tudta ő azon mindennapi
Fogást, miképp kelljen az alattvaló
Nagyoknak orrára az édes reménység
Üvegszemét nevetve tenni fel;
De úgy, hogy azt ők észre sem vegyék -
Az ollyanoknak, mint te vagy, nagyúr,
Ő rang, igéret és aranyhegyek
Zacskóba zárt szelével el tudá
Mázos kegyelmét osztogatni,
S a jó bolondok, hogy helyét találják,
Kiveték zsebekből ön vagyonjokat.

BÁNK
Amit magok vetettek el, királyok
Vérén vegyék meg azt ismét?

BÉKÉTELENEK
Nem úgy van.

BÉKÉTELENEK
Nem, nem!

PETUR
Görög, gubás, bojér, olasz,
Német, zsidó, nekem mihelyst fejét
A korona díszesiti, mindegy az,
Mert szent előttem a királyom, és az
Asszonyt becsűlöm - ah, de mégis annak
Én engedelmeskedni nem tudok,
Nem, nem tudok, mint Endre a királyunk! -
Midőn Pozsonyvárban Erzsébetet
Általvevé Lajos thüringi herceg
Számára a követség - oh mikép
Állt ottan ő! Egész ország csupán
Nyelvén lebegni láttatott:"Köszöntöm
Uratokat (így szólt), mondjátok neki,
Hogy ezen csekélységgel elégedne meg;
Ha Isten éltet, még idővel a leg-
Több drágaságokkal fogom tetézni," -
S kirakta a szörnyű sok kincseket,
Amelyeken Thüringia elvakult.
Hogy álla ottan Endre, hátul egy
Szegletben - Endre, a magyar király! -
Pirúlva morgott a magyar, s te Bánk
A köntösét rántád, hogy előbbre menjen. -
Sírt bennem a lélek, hogy a pazarlást
Szemléltem és minden magyar szeme
Könnyekbe lábbadt. - Honnan volt az a kincs?
Bánk, nem felelsz? - Tulajdonunkat el-
Vevé s od'adta a hazájabéli
Cinkosinak, s kihúzta a szegény
Magyarnak a kezéből a kenyért s azt
Megette a meráni fegyveres.
Lerontatá atyáink várait,
S meráni fegyverest rakott oda;
Elszedte hivataljainkat és
A puszta bán-névvel cifrázta fel.
Eckbert, az öccse, alig törölte le
Fülöp királynak a vérét kezéről
S itt a scepúsi földet elnyeré.
Berchtold az üstökét se tudja még
Befonni, s már érsek, bán, vajda s Bács-
Bodrog megyékben főispán leve.
Bánáti Bertalan kihal fimag
Nélkül: s ez asszony egy jött-ment Jerindó
Di Vegliát atyafivá teremt -

BÁNK
Igen - de Ráskai Demeter, pohárnok -?

PETUR (megütközik s ajkát harapja).
A sógorom? Hm! A derék s hasznot-
Hajtó pohárnok a vámot valóban
Elnyerte Újfalun, mert szorgalommal
Töltötte a királyné kancsóit. - Sokáig éljen!
(Egy kancsót magasan felemel, azután kiönti a földre.)

BÉKÉTELENEK
Mi is!

BÁNK
De ő azért mégis csak az marad.

PETUR
No nekem ugyan nem az! ha egyszer ő
Rabló, királyném is megszűnne lenni -
Ezt esküszöm, míg Endre élni fog.
Meg kell erősítenie régi (szent
Első királyunktól kitett) szabadság-
Beli jussainkat; vagy ha megmutatja,
Hogy a hazám boldogságán segít
Ezen szabadság eltörlése - egy szót
Se szólok: ámde míg ez a szokás,
E század, Árpád vére, a magyar
Érzés, magyar javak virágzanak,
Mindaddig azt fogom kiáltani; üsd az
Orrát, magyar, ki bántja a tied'!

BÉKÉTELENEK
Üsd, üsd!

MIND (Peturon kivül mintha hályog esne le szemökről).
Igaz.

BÉKÉTELENEK (gondolkozva, dörmögve).
Hisz az való.

BÉKÉTELENEK (egymásra nézvén).
Jól, jól beszél.

PETUR
Nem jól beszél, ha mondom.

SIMON
Ispán! de hátha mégis úgy lehetne -?

SIMON
Mikhál! gyerünk!

MIKHÁL (örömmel).
Öcsém!

BÉKÉTELENEK (mind felkerekednek).
Gyerünk!

PETUR
Pokolba! hát talán nem
Esküdtetek meg itten?

BÉKÉTELENEK (ismét le akarnak telepedni).
Az való!

BÁNK
Kérlek, ne bántsd őket, különben én
Tőlük fogok kivánni egyet itt
Mindjárt. Ne engedj jönni annyira -
Úgyis felelned kell még egyre - egyre,
Mely őrülésre hoz: de félre ezt
Most egyszer! - Emberek, jertek velem!
Előbb való a hit parancsolatja;
Istennek a kenettje egy király felség.

BÉKÉTELENEK (Bánkhoz állanak).

PETUR (eleikbe futván).
Az Istennek kenettje Endre, nem
Gertrúd! ez a rabló az nem lehet!
Azért csak érjem el, torkon fogom,
S királyi széke kárpitjának a
Zsinórjával fojtom beléje lelkét.
Mint vizözön zúgok mindenfelé,
S ahol találom, ottan rontom öszve
Ez asszony annyit átkozott fejét.

MIND
Gyerünk!

PETUR (Bánk lábaihoz hajol).
Királyom!

BÁNK (elérzékenyedve felemeli).
Petur, Petur, kedves bátyám, ölelj meg!
Látod, hová tud téged csak neve
Is vinni Endrének! ládd, mint buzogsz
Érette, mégis a szívét akarnád
Kitépni! - Hát jut-é eszedbe még a
Testvéri háború? Te ott is Endre
Pártján valál, - s midőn jószágidat
Elszedte Elmerik király -

PETUR
Eressz!

PETUR (Bánk nyakába esik).
Öcsém! - az Isten nem segít soha
Felkent királyok ellen! - Már legyen
Akárkié a föld és a vagyon -
Egy szív marad; s így - szent haza, békesség!

MIND (Bánkhoz tolakodnak).
Az - békesség! -

MIKHÁL
Öcsém! Uram-teremtőm!

AZ ŐR (kívül).
Ki vagy?

SZÓZAT
Szabad vitéz.

AZ ŐR
Jelszód?

SZÓZAT
Melinda!

BÁNK
Melinda! oh, ki gyógyít engemet meg?!

MIND (egy oldalra tolódnak).
Hah! árulás!

HARMADIK JELENET

BIBERACH (jön).
Csak Bíberach.

BÉKÉTELENEK
Hah! halj meg!

BIBERACH (nyugodtan visszalép).
No lassan! ejnye milliom! biz úgy
Nekem estek, énhelyettem hogyha itt
Más állna, tán a nyavalya is kitörné.
Kedves vitézek, csendesen! biz' az
Ördög nem alszik! - ej, szégyen, gyalázat
Kardot ragadni!(Csalfa alázódással).
Egy magyar csak egyik
Bajúsza végével pokolba űzhet
Egy ily szegényke németet.

SIMON
Melinda!

MIKHÁL
Hol loptad el húgomnak a nevét?

BIBERACH
Ahol magát más lopta: a királyné
Dombérozó mulatságában.

BÁNK, MIKHÁL, SIMON
Ember!

BIBERACH
No hadd beszéljem hát magam ki; de -
(Igazán megszeppenve).
Ördögbe is! valóban most eszem'
Fel kell tekerni - átkozott hajón evez szerencsém,
S elül, hahogy reája nem vigyázok.

BÁNK
Kóbor! hogyan jött a Melinda név
Nyelvedre?

BÁNK
Ember!

MIKHÁL, SIMON, BÁNK (egyszerre).
Melinda, húgom? Fattyú megöllek!

BÁNK
Német! te megnyitottad a szemem!
S ily kábaságot akartam tenni? - Nem!
Szeggel szeget! hisz a tilalmas és
Megengedődhető ravaszkodás
Úgy állnak el, mint a hazug s igaz.
Megmenthetem talán még - nemde, oh
Szólj, Bíberach, lehetne még talán
Meggátlanunk? szólj, szólj!

BÁNK
Ember! ha még késő nem volna - oh
Angyal! szerezd meg üdvösségemet. -
Ne menjetek széjjel mindjárt barátim,
Hogy megtaláljalak, hahogy talán
Lehetne szükség rátok -(Mikhálhoz). Ősz, remélj
Egy nyúgodalmas éjtszakát.

MIKHÁL
Uram,
Szent isten! adj te!

MIND (morogva).
Ámen. Úgy legyen.

SIMON
Szabadítsd szerette húgomat, Melindát!

BÁNK
Csak egyszer őtet a kezem közé
Vehessem, oh mikép fogom kacagni
A gyáva herceget; s ha húsomat
Lerágja a kerítő asszony, akkor
Még csontomon is elviszem Melindát,
Hogy elhagyattatott helyen legyen
Inkább kenyéren s vízen, mintsem itt
Pompában, bíbor és a hermelin
Bemocskolásra eszközül vettessen,
S szolgáljon egy bujának, akinél még
Drágább s becsesb előttem a kutyám.(El)

SIMON (mellé ül).
Még hiszem,
Tán jóra fordulhat minden(Maga elébe néz.)
De hát
Ha nem? Kevély spanyol szív, hol maradsz? -
Hamar tünő örömremény, mi vagy
Te? játszi képzete a kívánkozó
Észnek: - mosolyg s - meghal. -

PETUR (az ablaknál egy székbe vetette magát).
Jó éjtszakát!

MIND (anélkül, hogy megmozdulnának, dörmögik).
Jó éjtszakát!

PETUR (magába morog).
Virrad. - Nem úgy, nem úgy
Ti földi istennék! ne gondoljátok azt,
Hogy minden irtózik hatalmas hangotoktól!
(Hirtelen visszateként.) Hát alszotok?

MIND (lassabban).
Jó éjtszakát! -

PETUR
Aludj,
Mohón kilobbant hazafiság! -
(Elragadtatva néz ki a hajnalcsillagra.)
Dicső fény-
Csillag!(Hirtelen gúnyolva.)
Lopott fény! - ej! -(Lassan.)
Jó éjtszakát!

Függöny

Melinda szobája

ELSŐ JELENET

BÁNK (az asztalnál állva kezére bókolt).
Hazudsz!

BÁNK
S egy semmi asszonyt!

MELINDA
Oh Istenem! de én nem az vagyok.

BÁNK
Ártatlan? és az udvar nyelve e
Névvel nevezte-é becsűletem?

BÁNK (felemeli).
Szegény, szerencsétlen Melinda!
(Merően néznek egymásra.)
Mit
Akarsz? Mi kell? tehát engemet, mint
Egy Tantalust az el nem érhető
Végcél után csak hagysz kapkodni? - Sírsz?
Felelj; de szóval, és ne így! hiszen
Szép könnyid elbúsíthatnák az ég
Lakosait, s az angyalok magok
Szánnák kigördüléseit. Elveszek, s én
Igy férfi nem vagyok.(Elereszti.) Még sem hiszek.
Ottó, s Melinda, egyaránt örültek! -

BÁNK (belök egy oldalajtót).
Te átkozott kis alvó, mit mosolyogsz?

BÁNK
Boldogtalan! -

BÁNK
Menj, menj hová a történet viszen! - -
Úgy, úgy! aludni ment - álmos vala.
Helyes, helyes, meráni asszonyom! - Nap
Küldd oktalan Phaétonod, hogy a
Világot öszve meg-meg öszverontván,
Pörköljön engem is pokolra le!
De istenemre, lehetetlen mégis ez -
Nem! nem lehet! Tanácsot álmod e
Szív, s a kimérhetetlen irgalom
Által susogja azt a jó reménység
Lelkembe: nem lehet. - Setét remény!
(Karjait kinyújtja az ablakon, ölelve.)
Ne rontsa ezt el a világod, oh
Auróra!
Hiszen Melinda úgyse tudja, mit
Beszéle - - ég, és föld! de hát ki az
Oka, hogy szegény nem tudja mit beszél?!
És a királyné álmos volt! - Nem-é?(Megijed.)
Hah!
Mely gondolat lesz agyvelőmben első
Zsengéjekor már meghatározás? - -
Épülj fel! Izmosodj meg, gondolat! -
Veled épül ismét csak fel, örök lenyugtom
Felett, megéledő becsületem!(El akar.)

MÁSODIK JELENET

IZIDÓRA
Nagyúr! királynénak barátja a nevem.

IZIDÓRA
Bán, bán, mi lelt téged? - Nagyúr, mi lelt?
Könyörületességből felelj -

BÁNK
Ki innen!

HARMADIK JELENET

TIBORC (bizodalom s félelem közt besompolyog).
Bánk bán, nagyúr! jó reggelt.

BÁNK
Útonálló!

TIBORC
Igazán? lehet meglátni képemen?

BÁNK
Minek is becsület emberek között!

TIBORC
Való igaz; megőszült a fejem.

BÁNK
Miért?

TIBORC
Időm eljárt, jaj s panasz közt.

BÁNK
Azért teremtettem -

TIBORC
Köszönöm. Ma már
Nem háborogsz úgy, mint az éjtszaka.

BÁNK
Munkálkodó légy, nem panaszkodó -

TIBORC
Oh, mint örültem, hogy szabad levék!

BÁNK
Mikép örültem és bilincseimnek!

TIBORC
Hiszen való, hogy jó is az: de már
Mióta a merániak -

BÁNK
Hah! - oh!

BÁNK
Piha!

BÁNK
Haramia - nincs itt más kigázolás.

TIBORC
Mért bélyegez meg a szükség vele!

TIBORC
No, édes istenem! Ismét azt hiszem, hogy
Velem beszél. -

BÁNK
Ha! - ezt hogy elfelejthetém - istenem!

TIBORC
Van más kigázolás? - vitézkedést
Ugyan ne várjanak tőlem; de hisz'
A háborúban szabad fosztani.
E gondolat legjobbnak látszatott.

BÁNK (búsan néz ki az ablakon).
Magyar hazám! -

TIBORC
A jó merániak
Azt háború nélkül is megteszik; mert
Hisz' a zsidók eleget fizetnek; a-
Kiket tulajdonképpen tán nem is
Lehetne embernyúzóknak nevezni,
Nyúzásra bőr kivántatik, holott
Azt a merániak magok lehúzták
Már csontjainkról; így tehát ezek
A húsba kénytelenek bemetszeni -
Igaz, hogy a metéltetett sikolt; de
Hisz' arra nem szükség hallgatni, csak
Haszon lehessen. - S a nagyasszony -?
(Keserű megvetéssel lódítja el a kezét.)

BÁNK (fejét az ablakfához nyomván).
Oh!

BÁNK
Átkozott!

BÁNK
Hogy úgy van!

BÁNK
Oh, buzogj vér! csak buzogj!

BÁNK
Te Isten!

BÁNK
Tűrj békességgel -

TIBORC (nevetve).
Te szánsz nagyúr? oh a magyar se gondol
Már oly sokat velünk, ha zsebe
Tele van - hisz' a természet a szegényt
Maga arra szánta, hogy szülessen, éljen.
Dolgozzon, éhezzen, sanyarogjon és -
Meghaljon. Úgy van, úgy! ismérni kell
Az élhetetlenek sorsát, minek-
Előtte megtudhassuk szánni is.

BÁNK (haraggal teként reá, de szeme Tiborc homlokán lévő sebhelyen akad fel).

BÁNK (méltósággal).
Tiborc! Tiborc! kivel beszélsz?

TIBORC (térdre rogyik).
Uram-
Isten! hisz' azt akarom, hogy vesszek el.
Én nem vagyok gonosztevő - azért nem
Bátorkodom magamat elölni, mert az
Isten haragjától félek.

TIBORC
Igen - kedves szomszédok! él
Még Bánk, atyánk - fogom kiáltani.
(Sírva elmegy.)

BÁNK
Atya? - úgy - ez is még hátra van -
(Megáll a belökött ajtónál.)
Hah! fel,
Fel puha ágyadból gyermek, nehogy
Megvesztegessen udvarunk szele.(Bemegy.)

NEGYEDIK JELENET

BIBERACH (jön).
Bán! Asszonyod magánkívül futott el.
(Az oldalszobába besiető Bánk után néz; azután egész
maga alkalmatosságával le akar ülni, de a visszajövő
Bánk tekéntete visszatartóztatja).

BÁNK (az álmos kis Somával jön vissza).
Ne sírj, ne sírj gyermek; hisz' egyszer akkor
Ébredni kell. (Vezetvén kifelé.) Menj tigrisek, fene-
Vadak közé, szelidíts hiénát,
S ha mindened feláldozván nekik,
Hálaadással megnyalják kezed -
Öleld, szorítsd melledhez és kiáltsd
Örömmel: oh még is találtam embert!

BIBERACH
Bán! őrülést mutat tekénteted!

BIBERACH
És magam maradjak itt!
(Utána néz, azután járdogál.)
De nem hiszem biz' én, a gyáva herceg
Hogy boldogult. - Gyanú kinozza Bánkot.
(Leül.)
Egy sincsen a sok emberi indulat
Közt, melynek oly kevésbe kerüljön a
Képzelt lehetség általöltözése
Az igazra, mint a szerelemféltésnek.
(Maga eleibe nézvén, egymásra tett lábait lógatja.)
Biz' úgy.

ÖTÖDIK JELENET

OTTÓ
Tudom-é, hogy? - és te Bíberach is itt?

BIBERACH
Igen. Te reszketsz, jó uram! mi baj?

OTTÓ
Segíts, segíts!

BIBERACH
Hogyhogy?

OTTÓ
Néném kerestet.

BIBERACH
Az semmi sem.

OTTÓ
De hátha mégis -

BIBERACH
Úgy
Hát menj el. -

OTTÓ
Ő kerestet; érted ezt?

BIBERACH
Értem.

OTTÓ
Melinda ott van. Bánk is itthon.

BIBERACH
Láttam.

OTTÓ
Melinda - reszketek.

BIBERACH
Soha
Bizony -

BIBERACH
Csak amely
Hely legközelb van hozzá: ott nem is
Keresnek. - Édes hercegem, de hát
Mért félsz; talán vétettél ellene?

OTTÓ
Te kérded azt, tanácsadó? te?

BIBERACH
És
Volt annyi lelked azt követni, herceg?

OTTÓ
Csúfolsz, csavargó?

BIBERACH (szepegve).
Megesett a dolog?

OTTÓ (elfogódva szegezi a földre szemeit).

BIBERACH
Hallgatsz? - no - élj szerencsésen.

OTTÓ
Hová?

BIBERACH
Elég nagy a világ.

BIBERACH
No még
E volna szép! - Én szabad ember vagyok.

OTTÓ
Reszkess!

BIBERACH
Miért nem? Gondolod, hogy a
Felháborított tengert meg fogod
Állítni, hogyha egyszer egy habocskát
(magát érti)
Vessződdel el tudsz széjjel ütni?... mit? -
No, nézd ezen kevés hajat.
(Maga hajából igen keveset morzsol ujjai közé.)
Nem is
Méltó azon kis fáradságra, mellyel
Ki lehetne rántani - ha most ennyivel meg
Tudnám szerencséd váltni, hidd el azt
Nem tartanám méltónak e csekély erőre.
(A legnagyobb hidegséggel.)
Még gyermekekhez nem bocsájtkozék le,
Mióta csak megszűntem hinni azt,
Hogy a tanítómnak vesszőitől
Reszketne minden ember. Jobban ismérsz
Jó hercegem, mintsem hogy azt reméld,
Egy Bíberachot egy mesés manó is
El fogja tán mindjárt rémíteni.
Első bejöttöm a világra megölt
Már egy anyát, s bús tékozló atyám
Gyűlölni kezdett, - én is rajta kezdtem
Gyűlölni minden embert. Néha jól
Megöklözém. Egyszer végre feladott.
Bűnöm bocsánatjáért, ölni, a
Szentföldre kellett volna mennem; és
Az atyám megitta volna addig otthon
Minden vagyonkámat. Nem mentem. Akkor
Bedugtak egy klastromba, hogy pedig
Még életemben szentté lenni kedvem
Nem volt, kiszöktem a falak közűl.
Minden vagyon nélkül, köszönhetem,
Hogy ott tanultam; s így az emberi
Vakságból éltem; - elég az ostoba! -
Ritter, paraszt, szegény, úr, hercegek
Lettek barátjaimmá, és csak egyszer
Forrt szinte a torkomra. Nem kivánom
Hogy többet úgy legyen.(Menni akar.)

OTTÓ
A nyugalmamat tekintsd,
És adj tanácsot e zavarba, kérlek.

BIBERACH (kissé megdöbbenve).
S miért
Tartóztatod tehát intésedet, hogy
Végére járjon életemnek? Úgy,
Úgy! ölni tudtok, jó urak: bezzeg
Ha életet tudnátok adni, akkor
Érdemlenétek meg az uralkodást.
Még eddig egy kevésre becsültelek,
De most idétlen rémítésedért
Megvetlek. Útálnám magam, ha abban
A hiedelemben hagyhatnálak el,
Hogy testi-lelki híved voltam: - engem
Csak a haszon kötött hozzád -

OTTÓ
Vitéz!

OTTÓ (kardot ránt).
Még ezt is? Ördög! -

BIBERACH (mosolyogva kardmarkolatjára teszi kezét).

BIBERACH
Ne szólj - uram!
(Hidegen visszatér.)
Én elmegyek. Te megfogathatol:
De jól tudod, hogy én egyedül tudom:
Ki volt Fülöp királynak gyilkolója! - -
(Megy.)

OTTÓ (elhanyatlik).
Várj, Bíberach - ne menj! várj! várj!

BIBERACH (elballagva).
Soha!

OTTÓ (rimánkodva siet a hátra se néző után).
Várj! Várj! -(Midőn utólérte, ledöfi.)
Pokolba veled alávaló! -
Ahol Fülöp nem fog reám kiáltani.(Elsiet.)

HATODIK JELENET

Függöny

A királyné szobája

ELSŐ JELENET

UDVORNIK (beteszi a könyvet és néz a királynéra).

GERTRUDIS
De hol van Ottó? - Törnek ő-
Rá; mert öcsém.(Az udvornikhoz.)
Már elmehetsz.

UDVORNIK (leteszi a könyvet az asztalra s meghajtván magát, elmegy).

GERTRUDIS (az ablakhoz menvén, kinéz).
Napest! -
(Az asztalhoz megy, felvevén a könyvet, végigpergeti ujjain,
s ismét leveti.)
Hogy nem lehet Solon és Lycurgus - asszony!
Immár ki háborgat megént?

MÁSODIK JELENET

GERTRUDIS
Szólj.

IZIDÓRA
Bocsáss hazámba.

GERTRUDIS
Izidóra!

GERTRUDIS
Ha hazudsz, leány -

GERTRUDIS
Szólj!

IZIDÓRA
Szerettem Ottót -

GERTRUDIS
Mit beszélsz? -
A herceget?

GERTRUDIS
Leány, az én öcsémet?

IZIDÓRA
Azt.

GERTRUDIS
Állj fel!

GERTRUDIS
Az én öcsém félénk gyilkos leve?!

GERTRUDIS
Hah!

GERTRUDIS
No -

GERTRUDIS (megmerevedik, végre halkkal mondja).
A nagyúr?!

IZIDÓRA
Melinda felsikoltva elhanyatlott -
Én fagyva álltam, mint egy útazó
Az égnek első dördülésekor.
Mindent kivallottam: melyért bezárt egy
Oldalszobába, - szabadulásomért
Ott várakoztam hasztalan. Segítség
Után akartam az ablakon kiáltni
Már; s ím kacajt hallottam fel. Szemem-
Világa elveszett. - Hajnalban egy
Idegen szobában - rajtam a kacaj!
Iszonyú erőt éreztem karjaimban
És felszakasztám Bánknak ajtaját.

GERTRUDIS
Bánk itthon -

IZIDÓRA
Oh királyné! ez gyalázat!
Eressz hazámba: hiszen ez itt marad.

GERTRUDIS
Ottó! -

IZIDÓRA
Kevés időre alattomosan
Megölte ritter Bíberachot -

GERTRUDIS
Ezt is?
Ottó!

GERTRUDIS
Ottó! Meránia!

GERTRUDIS
Berchtold nemzete!

GERTRUDIS
Dicső kinézésim!

GERTRUDIS
Izidóra!

GERTRUDIS
Átok reád fiú, ki örök mocsok
Közé keverted a hazádat!

GERTRUDIS
Izidóra!
Jöjj máskor el. -

IZIDÓRA
Reménylhetek?

GERTRUDIS (kezét nyújtja, anélkül, hogy elfordítaná egy helyről szemeit).

IZIDÓRA
Királyné!

GERTRUDIS (széjjelnéz s valamin nagyon láttatik gondolkodni).
Az egy halál -

IZIDÓRA (mohón megcsókolja a kezét).
Minden keserveinket
Elűzi, és a sírban a sebek
Is mind begyógyulnak. - Mosolyogj remény!
(El)

HARMADIK JELENET

UDVORNIK (jön).
Nagyasszonyom -

GERTRUDIS (egy futó pillantással).
Jöjjön Melinda.

UDVORNIK
De... -

GERTRUDIS (elmerülve).
Uralkodás! Parancsolás! - minő
Más már csak ennek még a hangja is,
Mint engedelmeskedni - hát minő
Ez még valóságában? - Egy Magyar-
Országba! Majd Polyák - Podólia,
Aztán Velence, a kevély Velence -
Európa harmadába!(Szédülni láttatik.)
Gyenge lélek,
Szédülsz? - pirúlj! ha egyszer annyira
Segítne Endre fegyvere, semmivel
Se lenne szédítőbb, mint mostan ez.
(Elevenebben.)
Törvényt kiszabni, és úgy lenni e felett,
Miképpen a nap sok világokon! Csak ez
Is elfelejtetheti velünk rövid
Éltünknek álmatlan sok éjtszakáit.
(Az udvornikhoz.)
Hah! mégis itt?

UDVORNIK
Mikhál bán jönne be
Erővel is -

GERTRUDIS
Melinda.

UDVORNIK
Jól vagyon.(El).

GERTRUDIS
Saját eszünket s akaratunkat a
Legostobább köntösben is annyira
Szentté teremteni, hogy azt egy egész
Ország imádja: önmagunknak az
Lehetni, aminek szeretjük; és
Másnak parancsolhatni, lennie
Az, aminek kell lenni - átkozott! mitől
Foszthatsz meg, Ottó, még tán engemet!

NEGYEDIK JELENET

MELINDA (hirtelen belép, megáll, merően néz).
Ez a magyar királyné?

GERTRUDIS
Kérdezed?

MELINDA
Úgy, úgy, ez a kevély királyi asszony!

GERTRUDIS
Eszelős!

MELINDA
Hiszed, hogy reszketek?

GERTRUDIS
Mi kell?

MELINDA
Mi? Kérdezed? Nem, nem! lehetetlen az!

GERTRUDIS
Micsoda?

MELINDA
Hogy álmos a - rabló!

GERTRUDIS
Esze-
Veszett! megengedek. -

GERTRUDIS
Szánlak.

MELINDA
Köszönném, hogyha elhihetném.
Nincs, aki szánjon - nincs, nincs, nincs. - Midőn
Kifutottam a sárkány elébe, még
Bánkom se jött utánam - szegény!
Azt vélte tán, hogy nála nélkül is
Elmenni tudnék lakodalomba. - Oh jaj!
(Fejét kezei közé szorítja.)

GERTRUDIS (megijedve néz rá).
Hah! istenem - Melinda!

GERTRUDIS (csenget).
Udvornik! A nagyúr! -

UDVORNIK (bámul).
Itthon?

GERTRUDIS
Siess!

UDVORNIK (el).

GERTRUDIS (szelíden).
El kell az udvarunk hagynod, Melinda.

MELINDA
El, el? helyes!

GERTRUDIS
De minden lárma nélkül.

GERTRUDIS
Szegény Melinda!

MELINDA
És - te tudsz így szólani?

GERTRUDIS (kezét nyújtja a csókolásra).

MELINDA (nem fogadja el).
El ezzel a szennyes kézzel.

GERTRUDIS
Melinda!

GERTRUDIS
Te oktalan!
Tudod, hol, és kivel beszélsz?

MELINDA
Veled,
Koronák bemocskolója! aki meg-
Loptad királyi férjedet, - kitépted
Kezéből a jobbágyi szíveket,
Áruba tetted a törvényt - nyomád a
Nyomorultakat - mártirrá tetted az
Erkölcsöt és(sírva fakad) testvéri indulatból
Egy szennytelen nyoszolyának eltörése
Végett, királyházban bordélyt nyitottál.

GERTRUDIS (az oldalajtón kikiált).
Hah! asszonyok!

MIKHÁL (szava kívül).
Melinda!

MELINDA (térdreesik).
Istenem!...
Ne hagyd bejönni őtet - csak ne most -
Ne hagyd királyné(eleibe mászik).
Mind csak kérdezé
Odakinn, miért sírok s fehér hajával
Törölte könnyeit, hogy nem tudá
Meg tőlem azt. Ha benned emberi
Érzés vagyon, ne öld meg őtet ön
Gyalázatoddal!(háborodva).
Mondd, hogy a menyegző
Két nyillövésnyi - az Bánk, és Melinda.

ÖTÖDIK JELENET

MIKHÁL
Hurcoljatok hát sírba engem is!(El akar menni.)

GERTRUDIS
Maradj!(Int az udvornikoknak, kik eltávoznak.)
Hová ragadott indulatod?

GERTRUDIS
Nem tudod, miért?(Szünet.)
Tehát miért kéredzkedél be hozzám?

MIKHÁL
Ni, szinte elfelejtem - Istenem!
A húgom, és - ez -

GERTRUDIS
Ez? mi ez?

MIKHÁL
Követség -

GERTRUDIS
Micsoda követség?

MIKHÁL
Oh, jaj, jaj! az eszem
Mint éjtszakáim, felzavarva van
A környülállások boldogtalan
Örvényin.
(Hirtelen.)
Óráim kiszabva vannak!
Csak egy szavadba fog kerülni és az
Irtóztatón megindult sors golyóbisa
Más jobb nyomon fog hengeredni el. -
Tekéntsd magad - tekéntsd országodat -

GERTRUDIS
Miért?

MIKHÁL
Hogy azt még kérdezed! - Kezem
Reszketve tészem össze.

GERTRUDIS
Talán
Miattam? - én nem reszketek.

MIKHÁL
De én
Országodért: te reszkess éltedért.

GERTRUDIS
Mit? éltemért? Tán nem vagyok királyné?

MIKHÁL
Légy hát azoknak anyja is, kik engem
Hozzád bocsájtottak -

GERTRUDIS
Kik?

GERTRUDIS
Undokság!

GERTRUDIS
Pártos!

GERTRUDIS
Mi kérést?

GERTRUDIS
Balgatag!

GERTRUDIS
Hah!

MIKHÁL (feláll).
De jobban is
Megmondhatom: Te ok nélkül bocsátád
El hivataljaikból a magyar
Alattvalóidat s tiéidet tevéd
Helyekbe - és lerontatád az ősi
Szép várakat s od'adtad a tulajdon
Felekzetednek.

MIKHÁL
Meg akarsz ijeszteni. -
Pedig tekéntesz ősz hajszálaimra.

GERTRUDIS
S ha arra én tekéntni nem fogok? -

MIKHÁL (megdöbben).
Úgy - elbeszélem, mért őszült meg így:
Itt van az előljáró beszéd -
(Áradó könnyeit törölgeti.)
No már
Jó éjtszakát szivem végnyúgodalma! -
Nem hinni látszol s tántoríthatatlan
Megállni, mint minden kevély eszű.

GERTRUDIS
Úgy?

GERTRUDIS
Ember! ledőlsz - erősödj!

MIKHÁL
Majd - igen.
(Tenyerével mázolgatván legörgő könnyeit.)
Fájdalma meghaladta a saját
Fájdalmamat, - kezével véste a
Sírt, mintha csak maga akart volna abba
Belé feküdni. Igy talála ott
Bennünket egy magyar, ki Elmerik
Királynak a spanyol Constantiát
Vivő követségéhez tartozott -
Kunrád, a nagyúrnak édesapja.
Alig tudták Simont felvonni onnét -
Fájdalma meghaladta a saját
Fájdalmamat! s én azt mostan neki
Háláadatlansággal... -

MIKHÁL
Hát ki mondta azt? - - -
Szegény öcsém! én voltam árulód! -

GERTRUDIS
Fedezd fel őket!

MIKHÁL
Hallgatásra tettem
Le esküvésemet.

GERTRUDIS
Hát mégis egy
Az összeesküdtek közűl -?

GERTRUDIS
Oktalan!
Első hited mindég királyodé.
Udvornik!(Udvornik belép.)
Őrizetet! -
Tüstént Simon
Bán elfogattasson.

(Udvornik, beszólítván őrzőket, elsiet.)

MIKHÁL
Ha meg találják
Ezt látni -

MIKHÁL
Engem? asszony!

GERTRUDIS
Esztelen!
Nem fogsz talán csak átkozódni, hogy
Az éltemet kivánom őrzeni?
Öcséd kivallja majd,(gúnyolva) mivelhogy ő
Nem esküdött meg. Ah így megcsalatva
Saját teremtményemtől - a magyar
Se tette volna ezt... Vigyétek!

GERTRUDIS
Hisz' őtet
Átkozhatod -

MIKHÁL (magát rendbe szedvén).
Fiamnak sírja mellett
Fájdalma meghaladta a saját
Fájdalmamat. Jó éjtszakát! Te nagy
Sorsodban elvakult, kevély eszű,
Reszkess szerencsédtől - jó éjtszakát.
(Az őrizet közt ellézeng.)

UDVORNIK (bejön).
A nagyúr.

(Udvornik el.)

GERTRUDIS
Szerencsémtől - -?
(Kinéz az ablakon.)
Vitézi módra méssz
Le szép nap! Ah, hol ily halál? Eredj,
Eredj! utól nem érlek - én csak asszony
Vagyok.

HATODIK JELENET

GERTRUDIS (remegve néz a földre).
Bánk? a nagyúr?

BÁNK
Parancsolt a királyném. -

GERTRUDIS
Én-é?

BÁNK
Igen. -

GERTRUDIS
Vagy úgy! igen.

BÁNK
Parancsolj!

GERTRUDIS
A hitvesed -

BÁNK
Miféle hitvesem!

GERTRUDIS
Nagyúr!

BÁNK
Való, hogy én házas vagyok:
De hitvesem nincsen -

GERTRUDIS (egy ideig nézi, végre elsiet).

GERTRUDIS (jön Melindával)
Itt van.

BÁNK (elfásulva).
Melinda!

MELINDA
Kösd be fejem
Bánk!(felkiáltva) Gyermekem!

GERTRUDIS
Nagyúr! add vissza azt
Anyjának -

BÁNK
Anyjának?

MELINDA
Hol van Soma?

BÁNK
Biztos helyen.

MELINDA
Megölted?

GERTRUDIS
Istenem!

GERTRUDIS
Hah!(Elfordul.)

MELINDA
Bátyám! -

BÁNK
Tömlöcbe vettetik.

MELINDA
Kezénél a fiam -

BÁNK
Ott, ott. Az elhanyatló nap nem ád
Oly tiszteletre méltó fényt maga
Körűl, mikép ezen öreg fejér
Hajfürtjein sugárol. Oh királyné,
Tekénts ki, kérlek! nézd, hogyan döcög!
Csak egy tekéntetet! Igy megy egy király,
Ki elvetette a királyi pálcát,
Mivelhogy azt becsébe nyomorúltnak
Találta.(Szemeit törli.) Mikhál, látod e vizet?!

GERTRUDIS (bosszús elkeseredéssel).
Távozzatok!

GERTRUDIS (Bánkhoz).
Maradj te!

BÁNK (falhoz tántorodva).
Vége, vége már neki!
Tiborc! vezesd hát asszonyod. Soká
Nem kések én is - ugy-é, jó királyném?
Menj, menj, Melinda, ezen becsületes
Paraszttal és ne szégyeld el magad -
Ő Jáderánál egykor igen sokat
Tett - menj csak! a nap elnyugtával az
Örvendezők is elnyúgodnak.

BÁNK (szorúlva).
Megént.

MELINDA
Igen - megént! Mély síromon
Túl a halál szép halvány angyala
Meg fog mutatni megént.
(Gertrudishoz féleszelősködéssel.)
Nevetsz te kis
Ártatlan? Oh vesd le koszorúdat! az
Öröm csak egy pillanatnak szülöttje
S anyjával együtt meghal. Élj! Az isten
Bocsássa meg, mit oly istentelen
Cselekedtetek vélem. Nem volt italtok
Méreg, de elszárítá lelkemet. -
Bánk, jöjj hamar!

TIBORC (elvezetvén, az égre teként).
Hamar!

HETEDIK JELENET

GERTRUDIS (szünet után).
Bánk itt maradt?

BÁNK
Igen.

GERTRUDIS
A megsértett vagy a
Sértő?

BÁNK
Igen vagy nem, csak egyre megy.

GERTRUDIS
Adj számot -

BÁNK
Én?

BÁNK
Nem.

GERTRUDIS
Te rangodat, sőt önnön rangomat
Megmocskolád - hát ez illik-e?

BÁNK
Nem.

GERTRUDIS
Istentelen! Távozz!

BÁNK (közelebb lép).
Nem. Avagy azt
Hiszed, hogy nem maradtam volna itt
Parancsolásod nélkül? Meglehet -(magában)
Tán nem maradtam volna mégis itt! -
Nagyasszonyom! Melinda helyett köszönni kell!

GERTRUDIS
Jobbágy!

GERTRUDIS (a csengetyűhöz akar nyúlni).

BÁNK (elkapja s zsebébe teszi).

GERTRUDIS
Udvor...

GERTRUDIS
Bánk!

BÁNK
Bejártam az
Országot és mindenfelé csak az
Elbúsulást találtam. Udvarod'
Átkozza minden és hazádfiit. -
Szerette jó királyunk, Endre! hogy
Fogod találni népedet? Polyák-
Országot elnyered, s tán a magyart
Veszted helyette el! - Midőn te leg-
Először, asszonyom, hazánkba jöttetek,
A békességnek édes istene
Pannóniára monda akkoron
Egy átkot, és a romlás angyala
Mormogta rá az áment.

GERTRUDIS
Ember! azt
Mondom, ne törj túl a korlátidon!

GERTRUDIS
Oh hazug! miért nem úgy szól
A hír tehát?

GERTRUDIS (elbámulván).
Talán úgy?

BÁNK
Vak voltam én is udvarodban; de
Már látok. Egykor egy öreg paraszt
Akadt előmbe - szárazon evé
A megpenészedett kenyért. - Igaz s hív
Szolgája volt hazánknak, mondja, negyven
Esztendeig: de nyúgalomra ment.
Miért? helyet kellett csinálni egy
Hazádfiának -(összecsapja kezeit).
Istenem, Istenem!
Egy tiszteletre méltó ősz kezébe, negyven
Esztendeig való szolgálatért,
Száraz kenyért nyújtasz magyar hazám? -
Tűrt a szegény. - Végtére egy követ
Hírül hozá, hogy itt mik esnek. Ál-
Köntösben visszajöttem és találtam -(nyögve)
Oh többet is, mintsem reménylheték!
Azt, büszke lélek, fel nem érted ésszel,
Hogy gyermekem' miért adám amaz
Öregnek? Asszonyom! Ha útam innen
Hóhér kezébe vinne engemet? - -

GERTRUDIS (elsárgulva támaszkodik az asztalra).

BÁNK
Ugyan ne gondoskodjon egy eszes
Atya, gyermekéről? -

GERTRUDIS (székébe rogyik).
Bánk! mit akarsz velem?

GERTRUDIS
Itt is talán hibáztam még?

GERTRUDIS
Ha úgy találna lenni!

GERTRUDIS (keserűen).
Úgy? -
Csak hadd nevessenek; hisz a hasonló
Történet életünknek azon szokott
És kedves ízetlenkedésihez
Tartozhat, amely megnevettető -
Már úgy születtünk, mint a szegény
Emberbarátink kárán tapsolók;
Hiszen ha hét az utcán hétszer el-
Esett, azon szint'annyiszor kacagjuk
Magunkat el -(komoran néz Bánkra)
S a szánás akkoron
Jön csak, midőn látjuk, hogy egyike
Többé felállni nem tud.

BÁNK
Szörnyeteg! kész
Lennél te is kacagni? -

GERTRUDIS (kiált).
Emberek!

OTTÓ (az oldalszobából jön).
Néném! Az istenért! -(megijedve).
Bánk bán!
(Visszaszalad s becsapja maga után az ajtót.)

GERTRUDIS (sikoltva fut az asztalig).

BÁNK (utoléri és agyonszurdálja).
Sziszegj - sziszegj, kígyó! te itt maradtál.

GERTRUDIS (lerogy).
Ah!

(Kívül zörgés s több kiáltás.)
Hamar!

GERTRUDIS (fel akarna emelkedni).
Meghalni - nem királyi széken - ah!

NYOLCADIK JELENET

MYSKA
Zendülés!

GERTRUDIS (elfordított ábrázatát a földhöz nyomja).
Ottó! Ottó! gyilkosom!

MYSKA
Ottó?

OTTÓ
Nem az! nem az!

MYSKA
Nagy királyné!
Igy kell kimúlnod -?

PETUR BÁN (kívül).
Az egész nemet kiirtsátok!

MYSKA
Mit? az
Egész nemet? hol vannak a király-
Fiak? - Velem légy, istenem! segíts! -
Azoknak élni kell! - megmenteni -
Meg kell, kik egykor királyai
Lesznek fiamnak, unokáimnak is!(Elsiet.)

OTTÓ
Vígy magaddal, Gertrud! - Bíberach!
Mért nem követtelek?
(El akar szaladni; de szembejönnek Petur bán, Simon bán,
békételenek.)

KILENCEDIK JELENET

PETUR
Megállj -!

OTTÓ (visszaszalad s Gertrudisra borul).
Segíts!

SIMON
Én nem megyek tovább! hol van Melinda?

PETUR (Erősen fújva, néz Gertrudisra).
Elég is. Itt hever már; s a dühös
Tenger magát örömmel engedi
Egy kis gödörbe elszorítani,
Csak ottan is zúzhassa a hajókat.
(Ottót megragadván, felrántja, s egy békételenhez lódítja.)
Fel innen, ördög! úgyis számtalanszor
Térdeple sírva itt az emberi
Szeretet; de senki sem nyitott neki
Ajtót! Keresztények valának ők,
Kik csak tanúlságúl szemléltek az
Imádtatott keresztre - látni, hogy
Ők is mikép feszegethessék az embert,
Először elrabolván mindenét.
(Kívül kürtölés, lárma.)

SIMON
Mi az?

SOLOM MESTER (kívül).
Ti csillapítsátok!

OTTÓ (kiáltva).
Szabadság!

PETUR
Kínokra hurcoljátok!

OTTÓ (kétségbeesve, midőn vinni akarják).
Oh, hogy oly
Irtóztató legyen majd sorsotok
Egykor - legyen bár akkor, amikor -
Hogy a meráni csontokat siratva
A földből is kaparjátok ki s mint-
Megannyi szent ereklyét légyetek
Imádni kénytelenek - s hogy minden el-
Szánt törekvéstek önvédelmetekre
Olyan siker nélkül való legyen,
Mint kínozásom után esenkedéstek.
(A Bánk által elejtett tőrt felkapja, s magába akarja ütni.)

PETUR (elkapván tőle kiteként).
Vágjátok öszve! - - A királyi nép!

PETUR
Hazudsz, hazudsz, istentelen gyerek!
Sohasem alattomos a magyar.

PETUR (kivágván magát kiált a társainak).
Kövessetek!

SOLOM (dühösen utána fut, kiáltván a katonáknak).
Kövessetek!

Függöny

ELSŐ JELENET

UDVORNIK (lassan a többiekhez).
Szánom szegény királyunkat -

(Király meghallja. Egy nehéz sóhajtással magát hidegségre erőlteti.
Már lejött a lépcsőkön, midőn gyermekeit utána indulni észreveszi.
Szívrehatóan öleli egybe mind a hármat..)

(Király, ki ezalatt gyermekeit magától elhárítván, azok Izidórához
visszamentek, most elfogódva kijön előre. Néhány zászlós urak
követik.)

UDVORNIK (magok közt).
Sír a király.

KIRÁLY (hirtelen közikbe tekint).
Ki mondta azt? - Nem úgy van.
Csak víz -(tenyerével eltakarja).

UDVORNIK (tartózkodva közelít hozzá).
Királyom, miért takartad el?

KIRÁLY
Mert nem szabad.

UDVORNIK
Dehogy nem!

KIRÁLY
Én király
Vagyok.

UDVORNIK
De ember is -

UDVORNIK
Ne kéne bár!

KIRÁLY
Ő Isten. Istenit kivánva néz
Reája minden. Éppen akkor sírhat egy
Szegény, midőn királya; s a király
Nem látja azt meg a könnyek miatt. -
Gertrudis! így kellett találni meg!
(Székbe váncorog s lebókol.)

MÁSODIK JELENET

KIRÁLY
Ifjú vitéz!

IZIDÓRA (égre vetett szemekkel).
Oh nyújts borostyánt bosszúlónk fejére!

KIRÁLY
Ottó! tehát még ő is?

KIRÁLY
Petur?

UDVORNIKOK (lassú zúgással viszonozzák).
Petur.

SOLOM
Királynénk asztalán ezen
Levelet találtam, hogy jövék.

(Király mohón elkapja a levelet, de halkan adja azt egy zászlósúrnak.)

ELSŐ ZÁSZLÓSÚR (olvassa).
"Glogonca:
1213. Kilencedik hava 20-án, mint Sz.-Lestár napján.
Áldás s szerencse néked nagy királyné!
Országod alsó részei nemsokára
Inkább mutatnak egy kovácsműhelyt,
Hol vízre lesz csak szükség a tüzet
Öntözni, melyben most a kardokat
Edzik. Nagyasszonyom! vegyen Kegyelmed
Kormányozásban más szabásokat -
Itt pártütéstől félhetünk. - Igaz
Ember tanácsol -
Pontió di Cruce,
Templomvitézitek nagymestere,
S jóvoltotokból itt az illirok
Között királyi helytartótok."

KIRÁLY
Úgy van!

ZÁSZLÓSÚR
Mi van úgy, királyom?

KIRÁLY
Ő hibás; hiszen
Másképp nem ölte volna meg magyar.
HARMADIK JELENET
KIRÁLY
Háláadatlan.

SIMON (kard nélkül, szomorúan).
De hátha mégis.

KIRÁLY
Látod ott!

SIMON (megilletődve néz a halottra, azután fejével int).
Igen.

SIMON
Mi? Uram király!

ZÁSZLÓSÚR
Petur.

SIMON
Petur? esküszöm,
Hogy nem Petur bán ölte meg a királynét.

ZÁSZLÓSÚR
Pártos.

SIMON
Talán az sem vagyok -

ZÁSZLÓSÚR
Miért
Vagy elfogatva? -

KIRÁLY
S a királynét?

SIMON
Már halva leltük -

KIRÁLY
És Ottó?

KIRÁLY
Gertrudis! - Ottó -

NEGYEDIK JELENET

Mikhál bán a kis Somával jön

MIKHÁL
Király - - Uram - -

KIRÁLY
Te is?

KIRÁLY
Mit beszélsz?

SIMON
Érettem ennyit -

MIKHÁL (elragadtatva).
Fiamért annyit! oh
Simon, hogyan felejthetném el azt?(Öleli.)

KIRÁLY (magában küszködve).
Utálatos beszédek! lopjatok
Csak a szememből minden könnyeket
Ki, melyek oly édessen törlik a
Fájdalmamat szívemből el. Miért
Kell félelemnek a bánat helyére
Férkezni? meg volnék rabolva? meg?...
Oh félre! félre! a nyájas halott,
Mely fekszik oly víg ábrázattal ott
Nem törheté ki azt a támaszot,
Melyhez királya úgy ragaszkodott.(Fenn.)
Vigyétek el! vigyétek el! hazudnak!

MIKHÁL
Igen! megyünk. - Állandóság, öcsém,
Nincs e világon. Átok fekszik a
Bojóthi Mortundorf fajon! - Minek-
Előtte mennék: király! ne ez!
(Somát elébe vezeti.)
Melinda gyermeke. Atyja adá ide;
Csak Endre az, kinek kezére bízni
Bátorkodok.(Megöleli a gyermeket.)
Ha az anyád kérdezi,
Hogy hol vagyon Mikhál? mondd meg, hogy ő
Simonnal elment számkivetésbe. Élj.
(El akarnak.)

ÖTÖDIK JELENET

BÁNK BÁN (egész elszánással belép).
Hová?(meglátva Somát, a király mellől elkapja).
Szerencsétlen, mi vitt ide?

UDVORNIKOK (dümmögik).
Bánk!

BÁNK
Gyermekem! Szerette gyermekem!
(Körülnézi magát)
Mi bennem ilyen bámulásra méltó?
Zavart eszem? Nem. Borzadó hajam?
Király! Magyarság! Jól emlékezem,
Hogy atyja vétke végett egykor a
Kis Béla elvesztette két szemét -

BÁNK
Király! Gertrúdisod koporsó-
Aljára vágom a hatalom jelét -
(Nyakláncát odaveti.)
Ott van. Vereslik is még vére rajta.
(Nagy zúgás van.)

IZIDÓRA (bosszut szomjúhozásának elaludt reményével a testre hanyatlik).
Oh!

KIRÁLY (elfedett ábrázattal az asztalra borul s onnét egy nehéz
sóhajtással székébe sikamlik.)

BÁNK
Vége - !! -

MIKHÁL
Meg van a bojóthi faj
Átkozva - eltört végistápja is!

KIRÁLY
Polgári háborúban! -

KIRÁLY
Magyar?

KIRÁLY
Gyilkos?

KIRÁLY
Hallgass!(Magába küszködve.)
Ez a győzedelmi pompa, mely
Galiciából jöttömet fogadja?
Reszketni kell Endrének hitvese
Holtteste mellett önmagyarjitól!
Gertrudis, ennyit érdemeltem én,
Hogy győzedelmes jöttöm ünnepén
Romlásodat könnyeznem sem lehet!? - -
(Nagyon.)
Vigyétek el míg el nem érkezik
Bírája!

BÁNK
Az te nem lehetsz, szerette
Királyom! Árpád és Bor vére közt
Folyó dologban bíró csak Magyar-
Ország lehet. Jobban be van neved
Mocskolva, mint az enyém.(Kimutat az ablakon.)
Nézd azt! amott
Hurcoltatik Petur bán és egész
Háznépe lófarkon. S azt kurjogatják,
Hogy: éljen a király!

KIRÁLY (az ablakhoz akar, de véletlen Solomon akadnak meg szemei).

BÁNK
Petur engem átkozott alattomos
Gyilkosnak -

MIKHÁL
És a nagyasszonyt.

SIMON (magában felsóhajtva).
Petur! -

MIND (gondolkodva szegzik le szemeiket).

BÁNK
Petur engem átkozott alattomos
Gyilkosnak - ámde őt is átkozá!

KIRÁLY
Nincs senki a jelenvaló leventák
Közül, midőn Árpád s Bor vére közt
Folyó dologban bíró csak Magyar-
Ország lehet? hiszen úgy szerettelek
Titeket szünetlen, mint szintén magam.
Minden javam tinektek engedém,
Királyi székem koldussá tevém -
Azt hittem: a jobbágynak csak legyen;
Ugy addig a király se lesz szegény!
Szegény, szegény király! be megcsalatkozál.
(Könnyes szemekkel elfordul.)

IZIDÓRA (sírva fakad s kitakarja Gertrudist).
Nézzétek e halottnak arculatját:
Hol itten egy hamis vonás? hol itten
A gyáva lelkiismeret nyoma?
Ezen szelid arcával hagyja el
Az öszvebékült ellenségeket
A békitő vitéz - ezen mosolygó
Vidám ajakkal vál el egy zarándok
A jótevőitől s ezen vonással
Megy vissza egy eltévelyedettnek a
Vezére kedves kunyhójába - s egy
Se volna?

KIRÁLY (magában).
Nincs, egy sincs. Jobban remeg
Előtte minden, mint előttem. - Endre!
Te gyenge Endre!
(Egy kardot kap.)
Magyarok! Második
Endrét tehát lássátok vívni meg-
Holt hitvesének jónevére.
(Bánkhoz.) Állj ki!

SOLOM (tisztelettel előlép.)
Tehát velem.

KIRÁLY
Fiam!

IZIDÓRA
Segítsd vitézedet,
Elköltözött! -

MYSKA BÁN (sietve jön).
Fiam hová?

SOLOM
Megvívni a nagyúrral!
Nagyasszonyunk haláláért.

MYSKA
Megállj!
Az orozva-gyilkoló hát ő?

BÁNK Orozva?!

MYSKA
Igen; mivelhogy a nagyasszonyunk
Ártatlan.

KIRÁLY
Az?!

ZÁSZLÓSÚR
Őrzők!
Vigyétek el fiával együvé!

KIRÁLY
Nem a tiéd -

MIKHÁL
Enyim,
Melinda s atyja bízta rám: nem is
Adom ki senkinek. Tűz, víz, veszély
És gyilkosok közt is karomon viszem,
És rongyokat s kenyért fogok neki
Koldúlni. Ez szegény, nem vétkezett, mint
Az atyja - ezt fogom kiáltani -
Magyarok! nem ölte ez meg a királynét,
Nem pártütő ez, mint az atyja; oh,
Engedjetek csak egy arasz helyet
Ez árva gyermeknek, hová fejét
Hajthassa -(zokog) Kérlek adakozzatok
Ezen kicsiny mártírnak - oh!

ZÁSZLÓSÚR
Hah! kardot
Emelt -

UDVORNIKOK
Királyi-gyilkos! El vele!

(Hirtelen messziről egy pásztori síp szomorúan hallatszik - mind
közelebb-közelebb. - Álmélkodás.)

SIMON (aki földre szegezve szemeit, csak hallgatja).
Melinda éneke.

KIRÁLY
Gertrúdisén!
(Mintegy magát elfelejtve, siet a holttest felé; de szemébe
akad Tiborc).

HATODIK JELENET

Tiborc, ki kevéssel előbb bejött, csak a szegletbe húzza magát.

KIRÁLY
Ki vagy?

TIBORC (csak ottmarad).
Tiborc.

MIKHÁL és SIMON (megrémülve).
Melinda?

TIBORC (kucsmáját rágja).
Hol?

BÁNK
Hová
Tetted? ki ott az, akit erre hoznak
Oly lassan?(Merően néz az ablakon által ki.)
Oh, hogy egy zivatar le nem
Csavarja szemfedelét képéről! Éktelen
Lakossa a pokolnak, mit gyötörsz?

TIBORC
Ha kénytelen -

(Néhány jobbágyak öszvekötött botokon hoznak egy betakart halottat
és a szín hátulja közepén leteszik.)

BÁNK (visszarezzen s a parasztokat mint esmereteseket merően nézi).

IZIDÓRA (nagy várakozással egy lépcsővel lejjebb jön az emeletről).

TIBORC (tipeg topog, nyögdécsel).

BÁNK (reszkető kézzel vonván le a szemfödelet - nem hisz a szemeinek
és elcsukló inain erősen akar megállani).

IZIDÓRA (öröm s fájdalom közt Gertrúdisra borulni visszasiet).
Melinda!

KIRÁLY (ki azalatt visszament az asztalhoz).
Ki tette ezt?

TIBORC
Azt kiabálták azok,
Hogy: "éljen Ottó - nénje bosszulója!"

KIRÁLY
Ottó!

TIBORC
"Hogy a határon várja őket
Ottó, jutalmazással."

BÁNK
Oh, hogy néked is csak egy
Volt életed, te is hogy sebhető
Valál! Hol a könny, amely ennyi kárt
Fel tud olvasztani? Szaggassatok
Homlokotokon sebeket s vért sírjatok;
Letépetett az Istennek remekje.
(Somát, ki anyja fejénél térdel, magához vonja.)
Gyermek! te is sírsz? - könnyű a te könnyed,
Mint egy határtalanságban repülő
Porszem: te kis szegény, hisz nem is
Tudod, mitől fosztottak meg, - nem. Oh
Melinda! serkenj fel; hisz' esmeréd
Te Bánkodat - nem ezt akartam én -
Nem ezt? - siket fül - szem homályosúl -
Hasadj ki szív -(Fejét a földhöz nyomva görgeti.)

KIRÁLY
Szólj!

TIBORC
Rám parancsolt, hogy vigyem haza.
Kevés idő múlván körülvevék Bánk
Házát. Tüzet hánytak mindenfelé.
Nagyúr rokonjait lángok közé
Szórták - alig tudám szerette asszonyom
Testét kimenteni. Még élt akkor egy
Kissé - csak azt mondá: Bánkomhoz, és
Én eltökélém, hogy hozzá viszem,
Akárhol is legyen.

IZIDÓRA
Igazságot, az árván hagyott
Királyfiak nevében.

KIRÁLY
Csak egy
Szót most - mulandó egy szót: és oda
Ő visszahozhatatlanúl! Megáll
Egy szóra a természetnek folyása.
Atyám halálos ágyadon nyögéd
Még gyermekid fülökbe: "Legnagyobb
Fájdalmatokban is királyi széktek
Előtt jelenjen meg tekintetem,
És intsen emberi uralkodásra."
(Nyájasan visszafordul, de Gertrúdis látásán fellobban, midőn
Izidóra a lépcsőkön félig lejött, mintegy könyörögve a királyfiakkal.)
Ottan hever meggyilkolt hitvesem,
És gyilkolója azon törvényeket
Tapodta, melyek édes tartományimat
Zöldeltetik, Buzogj te meglopattatott
Szív, árva gyermekeid kiáltanak!
Serkenj fel összerontatott igazság;
De én elégtételt veszek. - Vigyétek.
(Merően néz maga elébe.)

KIRÁLY (semmire sem figyelmez).
Nincs a teremtésben vesztes csak ő -
Nincs árva, úgy mond, csak az ő gyermeke.
Irtóztatóan bűntettél, Istenem!
Jól értelek; kivetted a kezemből
Pálcámat; - én imádlak! Igy magam
Büntetni nem tudtam -(magában) - nem mertem is.
Magyarok! előbb mintsem magyar hazánk -
Előbb esett el méltán a királyné!

IZIDÓRA (a lépcsőn hagyja a királyfiakat s Gertrúdisra borul).
Gertrudis! a gyilkos szabad!

MIKHÁL
Szabad!

BÁNK (alig érthetőleg).
Engedd meg illendően eltemettetnem.

SOLOM mély tisztelettel hajtja meg magát. Mindenik azt követi s
kardjaikat a király előtt lerakják).

# data[].attributes.attachment_link.description
SZABADOS KECSKEMÉT MEZŐVÁRASSA NEMES FŐBÍRÁJA ÉS TANÁCSÁHOZ Hol hazánk egyik legelső Vára, ősz Partiscum álla - Hol Zalán első futása Győzedelmi halmot ása Ung-urinknak; hol a hála Szent helyét adó Gemelső - Hol keverve nincs be még a Szentkori Pásztori Kún magyar szív - Kedskő-méga! Te! mely nekem oly sokat osztogatál.

# data[].attributes.body
1. A dráma részleteinek közös olvasása, értelmezése.
2. Fakebook-profilok bővítése.
3. Az egyes profilok megtekintése, fejlesztő javaslatok megfogalmazása (formatív társértékelés).

# data[].attributes.body
1. A dráma részleteinek olvasása csoportmunkában.
2. Hír készítése az olvasottakból.
3. A hírek alapján a Fakebook-profilok bővítése.

# data[].attributes.body
1. A dráma eddig megismert részletei alapján a storyboardthat.com oldalon, a dráma szerkezeti egységeinek mentén 4 képkocka elkészítése.
2. Az 5. képkockába (megoldás) a tanulók által várt lezárás képe kerüljön!

# data[].attributes.attachment_link.title
Free Storyboarding Software — Online Storyboard Creator

# data[].attributes.attachment_link.description
Storyboard That: Easy online storyboard creation! Perfect for filmmakers, teachers, and students. Create storyboards and comics with Storyboard That today!

# data[].attributes.body
1. Az előző órán készített képregények 5. képkockáinak megbeszélése: Ki, milyen lezárást vár?
2. Közös olvasás.
3. A történet befejezésének értelmezése, a képregények esetleges módosítása.
4. A Fakebook-profilok bővítése, véglegesítése.

# data[].attributes.body
1. A szereplők Arany János-i csoportosításának megismerése (felfedező tanulás révén).
2. A szereplők viszonyrendszerének felrajzolása. (Papír alapon vagy digitálisan, pl. Canván).
3. Bécsy Tamás drámamodelljeinek felelevenítése. A drámamodell(ek) azonosítása az olvasott szövegben.

# data[].attributes.attachment_link.title
Katona József: Bánk bán - szereplők csoportosítása

# data[].attributes.attachment_link.description
Arany János egy tanulmányban 3 csoportba osztotta a dráma szereplőit. Gondolkozz, vajon kit hova sorolt a költő!

# data[].attributes.body
Csoportmunkában 2 feladat elvégzése:
1. Hátrahagyott levél írása, egy-egy (véletlenszerűen kapott) szereplő nevében: Mit tett, mit (nem) bánt meg, mivel tudja magyarázni tetteit, tenne-e valamit másként...? A borítékok helyes megcímzése és a (címzettől függően belföldi vagy nemzetközi) küldemény díjszabásának kiderítése is a feladat része.
2. Learningappsen egy interaktív játék elkészítése a dráma eseménysorával és szereplőivel kapcsolatban (csoportba rendezés - igaz/hamis; Legyen Ön is milliomos! vagy sorbarendezés)

# data[].attributes.body
1. A hátrahagyott levelek felolvasása, értékelése. (tanári, ön- és társértékelés)
2. Az előző órán készített interaktív játékok kipróbálása, értékelése. (tanári, ön- és társértékelés)
3. A Fakebook-profilok értékelése. (tanári, ön- és társértékelés)
4. A szereplők viszonyrendszerét bemutató ábrák megtekintése és értékelése. (tanári, ön- és társértékelés)
5. Az eseménysort bemutató képregények megtekintése és értékelése. (tanári, ön- és társértékelés)
6. A csoportmunka értékelése (tanári, ön- és társértékelés).
7. A projekt értékelése.