# data[].attributes.headline
1882-הונגריה, קניית החפץ

# data[].attributes.subject
1882-הונגריה, קניית החפץ

# data[].attributes.body
בשנה זו קנה סבא של סבא רבא שלי את הכף, בשנים אלו הונגריה הייתה מאוחדת עם אוסטריה
וקראו לה האמפריה האוסטרו הונגרית

# data[].attributes.attachment_link.title
האימפריה האוסטרו-הונגרית - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
הניצוץ או התירוץ, שהביא לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא ה רצח הפוליטי ב- 28 ביוני 1914 של היורש לכס המלוכה של אוסטרו-הונגריה, פרנץ פרדיננד הארכידוכס האוסטרי, ב סרייבו. חודש לאחר מכן הכריזה האימפריה האוסטרו הונגרית מלחמה על סרביה ובכך פתחה רשמית במלחמת העולם. האימפריה קרסה כאחת מ תוצאותיה של מלחמת העולם הראשונה.

# data[].attributes.headline
1914-1918-  מלחמת העולם הראשונה 

# data[].attributes.subject
1914-1918-  מלחמת העולם הראשונה 

# data[].attributes.body
בשנים אלו החלה מלחמת העולם הראשונה והאימפריה האוסטרו הונגרית הייתה חלק גדול מהמלחמה,  אבל הכף עברה אותה בשלום

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מלחמת העולם הראשונה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מעצמות המרכז

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מלחמת חפירות

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מדינות ההסכמה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מלחמת העולם השנייה

# data[].attributes.attachment_link.title
מלחמת העולם הראשונה - בריינפופ ישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
צפו באירועים שהובילו למלחמת העולם הראשונה, גלו מי היו המשתתפים ולמה בכלל היתה מלחמה

# data[].attributes.headline
1942-1945 מלחמת העולם השנייה בהונגריה

# data[].attributes.subject
1942-1945 מלחמת העולם השנייה בהונגריה

# data[].attributes.body
בהונגריה מלחמת העולם השנייה התחילה בשנת 1942 ובה היה קשה לשמור את החפץ בגלל כל האסורים לגבי יהודים ושהם הושלחו לגטו

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
החזית המזרחית בימי מלחמת העולם השנייה

מלחמת העולם השנייה הייתה עימות צבאי כלל עולמי ובין יבשתי, שנמשך בין השנים 1939-1945 וה מלחמה הגדולה ביותר בהיסטוריה האנושית. היא הקיפה כמעט את כל העולם, כללה את גיוסם של מאות מיליוני בני אדם ו הובילה לכ-64.5 מיליון אבידות בנפש, יותר מבכל מלחמה אחרת. כמעט כל מדינות העולם השתתפו במלחמה בצורה ישירה או עקיפה. המלחמה התחוללה באזורים נרחבים על פני כדור הארץ, יותר מבכל מלחמה אחרת: ב סין, דרום-מזרח אסיה, המזרח התיכון, צפון ו מרכז אפריקה, ב מזרח אירופה, ב סקנדינביה, ב מערב אירופה, ב איי האוקיינוס השקט ואיי יפן וכן בים - ב אוקיינוסים האטלנטי, השקט ו ההודי, ב ים התיכון, השחור ו הצפוני ואף ב אוקיינוס הקרח הצפוני. לחימה עזה התנהלה גם במרחבים האוויריים השונים. במהלך המלחמה נעשה השימוש הראשון והיחיד ב נשק גרעיני למטרות צבאיות - הפצצת הערים היפניות הירושימה ו נגסאקי.

במהלך מלחמת העולם השנייה התרחשה גם - רצח עם שיטתי בו נרצחו על ידי ה נאצים ועוזריהם כשישה מיליון יהודים מ אירופה ומ צפון אפריקה. המלחמה העולמית אפשרה לנאצים להחריף באופן קיצוני את פעולותיהם נגד היהודים. לפני המלחמה התמקדה מדיניותה של גרמניה הנאצית בעיקר באפליית יהודים ובעידוד הגירתם. בזמן המלחמה, לאחר שכבשו שטחים נרחבים באירופה, עברו הנאצים לפעולות חריפות הרבה יותר כלפי היהודים: ריכוזם בגטאות ובמחנות, ושילוחם ל מחנות השמדה לצורך רצח עם שיטתי והשמדה המונית, שבוצעו מתוך קנאות אידאולוגית אנטישמית קיצונית. מלבד היהודים, ה נאצים רצחו גם מיליוני לא־יהודים במלחמת העולם השנייה, בהם צוענים, גרמנים בעלי מוגבלויות ופגועי נפש, אזרחים פולנים, הומואים, לסביות ו שבויי מלחמה מברית המועצות.

הצדדים הלוחמים נחלקו לשני מחנות: מדינות הציר ובעלות הברית. המדינות העיקריות במחנה הציר היו גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית ו האימפריה היפנית. המדינות העיקריות במחנה בעלות הברית היו בריטניה, צרפת, ברית המועצות, ארצות הברית, ו הרפובליקה הסינית. צרפת חדלה להיות חלק מבעלות הברית בעקבות תבוסתה ל גרמניה במאי 1940 לאחר ההפסד ב מערכה על צרפת וכינון ממשלת וישי (עם זאת, כוחות צרפתיים קטנים המשיכו להילחם לצד בעלות הברית במסגרת צבא צרפת החופשית), וחזרה למחנה בעלות הברית לאחר ששוחררה מהכיבוש הגרמני בקיץ 1944. ברית המועצות חתמה על הסכם אי לוחמה עם גרמניה הנאצית ב-23 באוגוסט 1939 ( הסכם ריבנטרופ מולוטוב) וחברה למחנה בעלות הברית רק לאחר הפלישה הגרמנית לשטחה ב-22 ביוני 1941 כחלק מ מבצע ברברוסה. ארצות הברית הצטרפה למלחמה רק לאחר המתקפה היפנית על בסיס בנמל פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941. סין נלחמה נגד הכיבוש היפני כבר החל מ-1937 במסגרת מלחמת סין-יפן השנייה, שהייתה אחת מזירות מלחמת העולם השנייה.

היחס בין תל"ג בעלות הברית לתל"ג מדינות הציר

המלחמה התנהלה בין שתי קואליציות: מדינות הציר ו בעלות הברית. המדינות העיקריות בציר היו גרמניה, איטליה ו יפן. בעלות הברית העיקריות היו הממלכה המאוחדת, ברית המועצות ו ארצות הברית. פרט למדינות העיקריות כללה כל אחת מהקואליציות מדינות נוספות. הציר נתמך על ידי מספר מדינות ב אירופה ואילו בעלות הברית נתמכו על ידי רוב מדינות העולם.

הצדדים לא היו שווים בכוחם: בעלות הברית נהנו מיתרון עצום בכוח אדם ובמשאבי טבע שבאו לידי ביטוי ביתרון הכלכלי של בעלות הברית. מדינות הציר הצליחו לצמצם מעט את היתרון הזה בתחילת המלחמה לאחר הכיבושים הגדולים, אך אף פעם לא הגיעו לשוויון כלכלי מול בעלות הברית. היתרון הכלכלי היה אחד הגורמים החשובים לניצחונן של בעלות הברית ב מלחמה.

מעצמות המערב (ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת) שאפו ליצור שלום בעולם על ידי עקרונות מערביים כמו לאומיות ו דמוקרטיה. השאיפה לשלום באה לידי ביטוי בהקמת " חבר הלאומים", אולם ארצות הברית לא הצטרפה לגוף זה, ובהמשך הסתבר שכוחו מועט. בשנות השלושים המשיכה השאיפה לשלום בדמות " מדיניות הפיוס" של מעצמות המערב נוכח מדיניותה של גרמניה. קידום הלאומיות בא לידי ביטוי בשאיפתו של נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, לאפשר לכל עם את הזכות ל הגדרה עצמית והקמת מדינה. בעקבות זאת הוקמו מדינות חדשות, שהיו בעבר בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה העות'מאנית ו האימפריה הרוסית. בתוך אירופה נוצרו תשע מדינות חדשות. במזרח התיכון המשיכו הבריטים והצרפתים בשלטון אימפריאלי, אולם הן חילקו את המרחב למדינות מוגדרות והציבו בהן שלטון מקומי.

מגמות אלו לא הביאו לתוצאות המיוחלות. הלאומיות קנתה אחיזה חזקה ופנתה כנגד אימפריאליזם של מעצמות המערב עצמן. ב מזרח התיכון דרשו המדינות השונות כי הממלכה המאוחדת וצרפת יחדלו משלטונן האימפריאלי. במדינות מסוימות באירופה קיבלה הלאומיות צביון לאומני, פשיסטי או גזעני. מספר מדינות, כמו ברית המועצות, איטליה וגרמניה, חיפשו את התשובה לקשייהן בדמות משטרים טוטליטריים. על רקע זה נוצרה הברית בין גרמניה הנאצית בראשות היטלר לבין איטליה הפשיסטית בראשות מוסוליני ( מדינות הציר). רק במהלך המלחמה התגבשה ברית נגדית של מדינות המערב הדמוקרטיות, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת ( בעלות הברית). ברית המועצות בראשות סטלין, לא מיהרה לקחת צד זה או אחר, אלא ניסתה ליצור איחוד של מדינות קומוניסטיות ברחבי העולם. גם ארצות הברית שאפה לשמור על מדיניות בדלנית ולא להתערב בנעשה באירופה.

בבחירות 1932 קיבלה המפלגה הנאצית 37% מהקולות והפכה למפלגה הגדולה ביותר ב רייכסטאג. המפלגה הנאצית, יחד עם מפלגות ימין נוספות, לא אפשרו לראש הממשלה (הקנצלר) להמשיך לנהל את הממשלה לפי ראות עיניו וראש הממשלה התפטר. לאחר לחץ כבד, הסכים הנשיא הינדנבורג למנות את היטלר ל קנצלר גרמניה.

ערכים מורחבים - גרמניה הנאצית, מדיניות הפיוס כלפי גרמניה

מדיניות החוץ של גרמניה נבעה במישרין מן האידאולוגיה הנאצית. אידאולוגיה זו קבעה, בין היתר, כי מטרתה של גרמניה לכבוש שטחים באירופה ולהחיל בהם את " הסדר החדש". על פי החזון הנאצי, המדינה הגרמנית עצמה תתרחב מזרחה לכיוון פולין וברית המועצות כדי לאפשר מרחב מחיה (בגרמנית: Lebensraum) לעם הגרמני. גרמניה תהפוך לאימפריה ( הרייך השלישי) השולטת על מדינות נוספות. במסגרת הרייך תונהג היררכיה גזעית. בראש ההיררכיה יעמדו ה ארים ומתחתיהם יהיו ה סלאבים, שישמשו עבדים. גזעים נחותים כמו יהודים, צוענים ושחורים - יושמדו.

בשנתיים הראשונות לשלטונו, ניסה היטלר להציג את גרמניה כמדינה שוחרת שלום והסתיר את כוונותיו האמיתיות. עם זאת, בהמשך החל היטלר להתקדם לעבר מטרותיו בזהירות, כדי לבדוק את תגובת מעצמות המערב. כאשר נוכח לדעת כי מעצמות המערב נוקטות "מדיניות פיוס", החריף היטלר את צעדיו, עד לסיפוח שטחים ואף מדינות שלמות.

מדיניות הפיוס של מדינות המערב נבעה מהרבה סיבות, שהעיקריות שבהן הן: החשש ממלחמה נוספת וניסיון לשמור על השלום, (ככל הנראה) הערכה לא נכונה של מדינות המערב לגבי מטרותיו של היטלר ונכונותו להשיגן. בנוסף לכך, ארצות הברית נקטה במכוון מדיניות בדלנית וצרפת העדיפה לעסוק בבעיות פנים ולהסתמך על קו הביצורים שלה, " קו מאז'ינו" (שהפך לחסר תועלת אחרי הפלישה הגרמנית לבלגיה).

קשה לומר עד כמה היו צעדיו של היטלר מתוכננים וכמה התפתחו בעקבות הנסיבות. הראיה המוקדמת ביותר בנוגע לתכנון מלחמה היא ככל הנראה מסמך הוסבך מ-1937, אם כי יש רמזים למלחמה גדולה (במיוחד נגד אנגליה) בספרו של היטלר, מיין קאמפף.

להלן כמה צעדים עיקריים במדיניות החוץ של מדינות הציר, לערעור הסדר העולמי שלאחר מלחמת העולם הראשונה, שננקטו בשנות השלושים:

בשנים 1936-1939 התערבו גרמניה, איטליה וברית המועצות ב מלחמת האזרחים בספרד. ברית המועצות סייעה לרפובליקה הספרדית, ואילו גרמניה ואיטליה סייעו לגנרל פרנקו, שעמד בראש ספרד הלאומנית (המורדים) בשלטון חוקי. גרמניה ואיטליה שלחו לפרנקו כוחות צבא כגון תחמושת וטנקים. היטלר ראה בכך הזדמנות לנסות כלי נשק חדשים לתקופה זו, כמו מטוסים.

המלחמה היבשתית התנהלה בעיקר באירופה, אסיה, אוקיאניה ואפריקה. המלחמה הימית התנהלה בעיקר באוקיינוס השקט ובאוקיינוס האטלנטי. מספר ימים היו חשובים גם כן: הים התיכון, הים הבלטי והים הצפוני. זמינותם של משאבי הטבע הכתיבה בחלק מהמקרים תמרונים אסטרטגיים גדולים וניסיונות השתלטות על משאבי טבע של היריב או ניסיונות חבלה במשאבים אלה או בתעשייה שמפיקה אותם.

מזג האוויר באירופה מתאפיין בארבע עונות מובחנות עם קיץ יבש וחם, חורף קר ו מושלג ועונות מעבר בסתיו ובאביב. מזרחה של היבשת קר בהרבה ממערבה. הטמפרטורה בחורף במזרח היבשת יכולה ליפול הרבה מתחת לטמפרטורת הקיפאון. השפעת הטמפרטורה הנמוכה ניכרת הן בציוד שלא פועל בתנאי הקור הקיצוניים והן באנשים שזקוקים ללבוש חם שבלעדיו הם חשופים לפציעות קור ואף למוות.

אסיה משופעת בחומרי גלם, אך אלה רחוקים גאוגרפית מאיי יפן ולכן נאלצה יפן לייבא חלק גדול מחומרי הגלם האלה לשטחה כדי לפתח את תעשייתה. ריבוי האיים שבהם מרוכזים חומרי גלם אלה הכתיב גם את מבנה הצבא היפני שכלל זרוע ימית חזקה מאוד. משאבי אנרגיה גדולים נוספים נמצאים במזרח התיכון, בעיקר באיראן, עיראק, המפרץ הפרסי וכולי. אלה היו נתונים תחת שליטה ישירה או עקיפה של בעלות הברית ולמדינות הציר לא הייתה גישה למשאבים אלה.

הלוחמה הימית התאפיינה בניסיונות לפגוע בסחר של המדינות, בדגש על יבוא חומרי גלם. הגרמנים ניסו לחבל ביבוא הבריטי, מה שהתפתח למערכה ארוכה באוקיינוס האטלנטי ואילו האמריקאים פגעו בסחר היפני. בנוסף, שימשו הימים והאוקיינוסים דרכי מעבר לכוחות היבשתיים, מה שהוביל לקרבות קשים על השליטה בנתיבי התעבורה הימית.

הקרבות הגדולים ביותר התנהלו באוקיינוס השקט בין הצי האמריקאי לצי היפני.

על מנת להקל על הבנת מהלכי המלחמה, ניתן לחלק בהכללה גסה את המלחמה לשני שלבים: התקדמות מדינות הציר והתקדמות בעלות הברית. בחלקה הראשון של המלחמה התקדמו מדינות הציר בהצלחה בחזיתות השונות. התקדמות זו הייתה גם צבאית וגם פוליטית. התנגדותן של בעלות הברית הביאה בשלבים שונים לנקודות מפנה במלחמה. בחלקה השני של המלחמה הדפו בעלות הברית את מדינות הציר עד להכרעתן. לכן מחולקים מהלכי המלחמה לחזיתות שונות, כאשר בכל חזית מוצגת התקדמות מדינות הציר, ולאחר מכן התקדמות בעלות הברית.

ערכים מורחבים - הזירה האירופית: 1939-1941, החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, שטח הכיבוש הנאצי

כוחות גרמניים בזמן הפלישה לפולין

כיבושים באירופה; "מדינות הציר" בכחול, בעלות הברית באדום

התקדמותן של גרמניה ומדינות הציר באירופה הייתה מהירה (בזכות ה" בליצקריג"). מספטמבר 1939 עד אפריל 1941 הן הצליחו להשתלט על רוב אירופה. חלק מהמדינות נכבשו בקרב, אולם חלקן בחרו לשתף פעולה עם מדינות הציר מתוך פחד או הזדהות.

במהלך 1940 הפכה בולגריה לבעלת ברית של מדינות הציר. ביוני 1940 כבשה ברית המועצות חלק מרומניה, ובאוגוסט 1940 אולצה רומניה למסור חלקים נוספים ל הונגריה ובולגריה. בנובמבר 1940 הצטרפה רומניה למדינות הציר. במרץ 1941 אולצה יוגוסלביה לחתום על ברית עם מדינות הציר. יומיים לאחר מכן התחוללה בה הפיכה צבאית והברית בוטלה. באפריל 1941 כבשו מדינות הציר את יוגוסלביה. בנובמבר 1940 ניסתה איטליה לכבוש את יוון ונכשלה. באפריל 1941 כבשו מדינות הציר את יוון והיא חולקה בין גרמניה, איטליה ובולגריה.

שבויי מלחמה מברית המועצות במחנה מאוטהאוזן

ביוני 1941 יצא היטלר ל מערכה נגד ברית המועצות תוך הפרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב ("מבצע ברברוסה"). המועד המקורי למערכה נקבע לאפריל 1941, אולם נדחה ליוני. אחת הסיבות לדחייה הייתה המערכה לכיבוש יוגוסלביה ויוון על ידי כוחות הציר באביב 1941, שמטרתה הייתה למנוע התבססות של כוחות בעלות הברית בבלקן. דחייה זו הייתה גם אחת הסיבות לכך שהמבצע לא הצליח להשיג את יעדיו לפני כניסת החורף הרוסי הקשה של 1941-1942. ב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית בסיוע כוחות צבא מפינלנד ( מלחמת ההמשך), הונגריה ורומניה לברית המועצות, במבצע עצום שכונה בשם " מבצע ברברוסה". במהלך החודשים הראשונים התקדמו הגרמנים במהירות בכל הגזרות של החזית הסובייטית. בצפון הם הגיעו עד לפרברי לנינגרד והטילו עליה מצור שנמשך למעלה משלוש שנים. בדרום הם הצליחו לכבוש את אוקראינה כולה ואת חצי האי קרים. במרכז החזית הם הגיעו עד למרחק קצר מעיר הבירה מוסקבה, אולם לא הצליחו לכובשה, ונהדפו לאחור במתקפת נגד סובייטית מסיבית. ביוני 1942 יצאו הגרמנים למתקפה נוספת, מקרה כחול בעיקר בדרום החזית, במטרה להגיע לשדות הנפט שב קווקז. ובאוגוסט 1942 פתחו בקרב עיקש על העיר סטלינגרד ונכשלו.

לאחר פלישת בעלות הברית לצרפת ב-1944, העניקה תנועת ההתנגדות הצרפתית סיוע משמעותי ואפקטיבי לכוחות בעלות הברית המערביות. פעולות תנועת ההתנגדות הצרפתית ריתקו והטרידו כוחות גרמניים ברחבי צרפת, שיבשו את נתיבי התקשורת והאספקה שלהם, ועיכבו את הגעת התגבורות הגרמניות לאזור נורמנדי.

הניצחונות בקרבות אלו נטו לכאן ולכאן, בהתאם להתפתחויות טכנולוגיות וטקטיות במהלך המלחמה. הבריטים ובעלי בריתם הצליחו בהדרגה לגבור על הגרמנים. עד אמצע 1941 הצליחו הבריטים למנוע תנועת אוניות קרב גרמניות באוקיינוס האטלנטי. בסדרת קרבות בין מרץ ומאי 1943 הצליחו הבריטים להכניע גם את הצוללות הגרמניות. הניצחון התאפשר במידה רבה גם בזכות פיצוח הקוד של מכונת ה אניגמה, בה השתמשו הגרמנים על מנת להעביר מסרים מוצפנים.

ערכים מורחבים - המערכה בצפון אפריקה, המערכה במזרח התיכון, המערכה במזרח אפריקה, המערכה במדבר המערבי

הפיקוד הגרמני חשש, שהמשך ההתקדמות הבריטית בלוב, יגרום לאובדן האחיזה של מדינות הציר בצפון אפריקה, ולכן שלח בפברואר 1941 כוח נייד מצומצם (" קורפוס אפריקה"), שכלל בתחילה רק דיוויזיה אחת, בפיקוד ארווין רומל, לעזרת האיטלקים בלוב. תוך זמן קצר עברו כוחותיו של רומל להתקפת נגד, והדפו את הכוחות הבריטיים חזרה לגבול לוב-מצרים, למעט המתחם המבוצר מסביב לנמל טוברוק, שנותר כמובלעת בריטית בעורף כוחות הציר, ועמד במצור ממושך. לאחר שני ניסיונות כושלים של הבריטים להבקיע את מגנני הציר בגבול מצרים-לוב בקיץ 1941, פתחו הבריטים בנובמבר 1941 ב מתקפה גדולה על כוחותיו של רומל. לאחר כחודש וחצי של לחימה מבולבלת, נאלצו כוחות הציר לסגת ולפנות את בליטת קירנאיקה, לאחר שספגו אבדות כבדות (בעיקר בשבויים ונעדרים). אולם זמן קצר לאחר מכן, בינואר 1942, שוב עברו הכוחות הגרמנים-איטלקים למתקפה, ואילצו את הכוחות הבריטיים לסגת לקו גזאלה, במרחק קצר ממערב לטוברוק. לאחר מספר חודשים של הפוגה, תקפו כוחותיו של רומל בסוף מאי 1942 את הארמייה השמינית ב קו גזאלה, ולאחר כחודש של לחימה עזה הנחילו תבוסה קשה לכוחות הבריטיים וכבשו את נמל טוברוק (21 ביוני). רומל לא הסתפק בהצלחה זו, והמשיך במרדף אחרי הכוחות הבריטיים הנסוגים, במטרה לכבוש את מצרים, ולהשתלט על תעלת סואץ. אולם כוחותיו המותשים נבלמו לבסוף על ידי בעלות הברית בקו אל עלמיין בראשית יולי 1942. לאחר סדרת קרבות מבולבלים התייצב קו החזית בסוף החודש. ניסיון נוסף של רומל לאגף מדרום את קו אל עלמיין בסוף אוגוסט, נבלם על ידי הארמייה השמינית, תחת פיקוד ברנרד מונטגומרי, במסגרת קרב עלם חלפה.

באוקטובר 1942 תקפה הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי את ארמיית הפאנצר אפריקה בקו אל עלמיין, הביסה אותה במסגרת קרב אל-עלמיין השני, ואילצה את כוחות הציר להתחיל בנסיגה ארוכה מערבה לאורך חופי צפון אפריקה. במקביל, ערכו כוחות בעלות הברית בנובמבר 1942 מבצע נחיתה ימית רחב היקף בחופי צפון אפריקה המערבית (" מבצע לפיד"). כוחות אמריקאים ובריטיים בפיקוד הגנרל אייזנהאואר נחתו ב מרוקו ו אלג'יר, שהיו תחת שליטה צרפתית. הם הכניעו תוך זמן קצר את כוחות ממשלת וישי, שהחזיקו באותן מדינות ועברו לצד בעלות הברית, ולאחר מכן הדפו את כוחות הציר מזרחה, לשטח תוניסיה. "מבצע לפיד" נועד ללכוד את כוחות הציר בצפון אפריקה בצבת בין כוחות בעלות הברית המתקדמים ממזרח וממערב, ולהשמיד אותם. באפריל 1943 חברו כוחותיו של אייזנהאואר עם הכוחות הבריטיים בפיקוד מונטגומרי, שהתקדמו לתוניסיה מכיוון מזרח, לאחר שהשלימו את כיבוש לוב. המערכה בתוניסיה, שארכה מספר חודשים, והסתיימה עם כניעת כוחות הציר, שנדחקו לשטח קטן בצפון תוניסיה, באמצע מאי 1943. כרבע מיליון חיילים גרמנים ואיטלקים נפלו בשבי בעלות הברית, שהשלימו את השתלטותם על חופי צפון אפריקה.

אנדרטה לזכר חללי הצבא האדום בווינה

מ-1944 החלו הסובייטים להתקדם לתוך אירופה, כשהם הודפים את הגרמנים ומשתלטים ומשחררים את מדינות מזרח אירופה. באוגוסט 1944 כבשו הסובייטים את רומניה ובולגריה. בספטמבר 1944 נכנעה פינלנד, בולגריה עברה לצד בעלות הברית והגרמנים יצאו מיוון. באוקטובר 1944 כבשו הסובייטים את יוגוסלביה. בינואר 1945 כבשו הסובייטים את פולין והונגריה ונכנסו לצ'כוסלובקיה ולגרמניה עצמה. אוסטריה נכבשה באפריל 1945. באפריל 1945 נפגשו הכוחות הסובייטים עם הכוחות האמריקניים והבריטיים בגרמניה על גדות הנהר אלבה (וכך חצו את גרמניה לשתיים), ובמאי 1945 נכנעו הגרמנים.

חיילים בדרך לנורמנדי

שחרור פריז, אוגוסט 1944. על השלט הלבן הגדול כתוב: "יחי (שארל) דה גול!"

כתב הכניעה ללא תנאי של גרמניה, 7 במאי 1945, ריימס. חותם בשם גרמניה - אלפרד יודל. בשם כוחות בעלות הברית - ולטר בדל סמית' האמריקני, איוואן סוסלופארוב הסובייטי ופרנסואה סבז הצרפתי כעד.

פתיחת החזית ב ברית המועצות ב-22 ביוני 1941 עם פתיחת מבצע ברברוסה וכניסת ארצות הברית למלחמה לאחר הפצצת פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, אפשרו לממלכה המאוחדת ובנות בריתה להתחיל במתקפות נגד.
ביולי 1943 נחתו כוחות בריטיים ואמריקאים ב סיציליה לאחר סיום המערכה בצפון אפריקה במאי 1943, ופתחו ב מערכה באיטליה. תוך חודשיים הדיחו האיטלקים את מוסוליני, חתמו על הסכם שביתת נשק ואפשרו לבעלות הברית לנחות באיטליה. הגרמנים פלשו מיד לאיטליה במטרה לעצור את בעלות הברית, ואכן, האטו במידה ניכרת את התקדמותן. במשך שנתיים התקדמו בעלות הברית באיטליה מדרום לצפון. ביוני 1944 כבשו את רומא (שנכנעה ללא קרב), אך נאלצו להמשיך להילחם כמעט עד לכניעת גרמניה במאי 1945.

תמונת הפטרייה של פצצת "איש שמן" שהוטלה על נגסאקי, ב-9 באוגוסט 1945

לאחר שב-1942 בלמו האמריקנים את התקדמות היפנים ב אוקיינוס השקט ב מידוויי וב גוודלקנל, החלה מטוטלת המלחמה להפוך את מגמתה. בשנת 1943 החלו האמריקנים בהתקדמות בכל החזיתות נגד היפנים, ובמאי 1944 פתחו האמריקאים במבצע אווירי וימי רחב לכיבוש איי האוקיינוס השקט. באוקטובר 1944 הביסו האמריקנים את הצי היפני ב קרב מפרץ לייטה. ניצחון זה הוביל לכיבוש הפיליפינים ו בורנאו ביוני 1945.

בנוסף, ב-9 באוגוסט 1945 הצבא האדום פתח ב מבצע סערת אוגוסט נגד יפן.

כתוצאה משני לחצים אלו ב-15 באוגוסט 1945 נכנעה האימפריה היפנית.

עד היום החלטתו של הארי טרומן שנויה במחלוקת: האם נחוץ היה להשתמש בפצצת האטום, ובכך לגרום למוות של 135,000 אזרחים, או לפלוש בקנה מידה גדול שיגרום להמשך המלחמה (על פי ההערכות המקובלות) עד ל-1947, ולאבדות כבדות לצדדים הלוחמים.

ערכים מורחבים - חללים במלחמת העולם השנייה, כניעת גרמניה הנאצית

למרות הבדלים גדולים בהערכות מחקרים שונים למספרי אבדות במלחמות בתולדות האנושות, מקובל על מרבית ההיסטוריונים שמלחמת העולם השנייה הייתה הקטלנית מכולן. עם זאת, קטלנות זאת נבעה בחלקה מ אוכלוסיית העולם אשר בעת המלחמה הייתה גדולה פי כמה וכמה מאשר במרבית המאות שקדמו לה. במונחי אחוז האבדות מתוך אוכלוסיית העולם היו לאורך ההיסטוריה מלחמות קטלניות במידה דומה, ואולי אף קטלניות יותר.

ההערכות לגבי מספר האבדות במלחמה נעות מ-50 מיליון ל-90 מיליון. אחד האומדנים עומד על כ-60 מיליון הרוגים (כולל שישה מיליון היהודים שנספו ב שואה). מתוכם כ-20 מיליון חיילים וכ-40 מיליון אזרחים. לבעלות הברית נהרגו כ-26 מיליון אזרחים וכ-12 מיליון חיילים, מתוכם כ-9 מיליון סובייטים. למדינות הציר נהרגו כ-6 מיליון חיילים, מתוכם כ-3 מיליון גרמנים.

בעקבות המלחמה נותרו מיליוני פליטים מפוזרים ברחבי אירופה ללא קורת גג. כ-15 מיליון גרמנים גורשו מהשטחים הכבושים ורבים מהם נספו בתהליך זה.

הכלכלה האירופית התרסקה וכ-70% מהתשתית התעשייתית באירופה נהרסה. הרס רב נוצר בעקבות ההפצצות האוויריות על עריהן של הממלכה המאוחדת וגרמניה. בנוסף, היטלר הכריז על מדיניות אדמה חרוכה בכל השטחים הרבים שגרמניה נסוגה מהם, תחת לחץ צבאי של בעלות הברית. כמעט שלא היה שטח בשליטה גרמנית שנותר בנוי, כשצבאות בעלות הברית שחררוהו. מדיניות זו הופעלה אפילו בשטחי גרמניה עצמה.

ועידת יאלטה, ובה "שלושת הגדולים" דנים לגבי חלוקת השטחים שתתקיים לאחר המלחמה, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, התאריך הוא פברואר 1945. יושבים מימין לשמאל: סטלין, רוזוולט וצ'רצ'יל.

לקראת סוף המלחמה נראה כי נוצרים שני גושים דיפלומטיים חדשים בעולם: הגוש המערבי, הכולל את ארצות הברית ומערב אירופה, ו הגוש המזרחי, הכולל את ברית המועצות ומזרח אירופה.

כבר בקיץ 1944 חילקו ביניהן ברית המועצות והממלכה המאוחדת את אזורי ההשפעה ב בלקן. בפברואר 1945 (כחודשיים לפני כניעת גרמניה), התכנסה ועידת יאלטה. בוועידה נכחו נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט, יוסיף סטלין מברית המועצות וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל. בוועידה הוסכם שבתום המלחמה תחולק גרמניה בין ארצות הברית, ברית המועצות, הממלכה המאוחדת וצרפת. סטלין הבטיח כי לא יכפה על מדינות מזרח אירופה משטר קומוניסטי מבלי שיסכימו לכך. כמו כן הוסכם על הקמת האומות המאוחדות. ביולי 1945 התכנסה ועידת פוטסדאם. בוועידה נכחו טרומן מארצות הברית, סטלין מברית המועצות וצ'רצ'יל (שהוחלף ב קלמנט אטלי ב-28 ביולי, בעיצומה של הוועידה, בעקבות הפסדו בבחירות) מהממלכה המאוחדת. בוועידה נוסחה תוכנית מדינית כלכלית שתיושם בגרמניה והוחלט על הצעדים שינקטו נגד יפן. בוועידה בלטו ניגודי העניינים בין ברית המועצות ומעצמות המערב.

בריטניה ו צרפת, שהיו מעצמות עיקריות עד המלחמה, נחלשו מאוד וירדו מגדולתן. חולשה זו גרמה להם לפנות בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה את ה קולוניות והמדינות שהיו תחת השפעתן. תהליך זה ניכר לקראת סוף שנות הארבעים ב אסיה ובמזרח התיכון, ובשנות החמישים והשישים גם ב אפריקה. כך באה לסיומה מגמת ה אימפריאליזם שפרחה במאה ה-19. במקום כיבוש צבאי ו קולוניאליזם התגברה מגמה של השפעה פוליטית וכלכלית. המעצמות החדשות שנקטו במדיניות זו היו ברית המועצות ו ארצות הברית.

אנדרטה לזכר הלוחמים היהודים שנהרגו במלחמת העולם השנייה, באשקלון

במלחמת העולם השנייה השתתפו יהודים רבים בצבאות השונים ותרומתם הייתה לא מבוטלת. כ-10 אחוז מכלל האוכלוסייה היהודית התגייסה לצבאות השונים. מספר היהודים שנלחמו בצבאות בעלות הברית נאמד בכמיליון וחצי, מתוכם נפלו כ-250,000, רובם מברית המועצות. בין היהודים היו מאות אלפי מעוטרים. ההתגייסות הגדולה ביותר הייתה ב ארצות הברית (כ-550 אלף חיילים), ב ברית המועצות (כ-500 אלף) וב פולין (כ-122 אלף).

יהודים התגייסו גם לצבא הבריטי (כ-62 אלף מ הממלכה המאוחדת וכ-30 אלף מ ארץ ישראל), ל צבא קנדה (כ-17 אלף), ל צבא דרום אפריקה (כ-10,000) ולצבאות צ'כוסלובקיה, אוסטרליה, יוון ויוגוסלביה. בצבא צרפת שירתו כ-35 אלף יהודים שירדו ברובם למחתרת עם הכיבוש הנאצי. רבבות נוספים היו פרטיזנים במזרח אירופה.

יהודים ואנשים ממוצא יהודי שירתו גם בצבאות הציר. חוקי נירנברג כפו הגדרה גזעית-ביולוגית על רבים שמשפחותיהם נטמעו בחברה מזה עשורים, ומספר בלתי מבוטל של "בני תערובת" ( מישלינג) גויסו לו ורמאכט. הכותב בריאן מארק ריג עורר סערה תקשורתית כשהעריך ב-2003 שמספר היהודים-למחצה ולרביע היה עשוי להגיע עד ל-150,000, אך המספרים הופרכו על ידי חוקרים: לכל היותר 33,000 מישלינג היו בגילאי גיוס, ומבין אלה נקראו רק חלק לנשק. עם זאת, מקרים כמו הגנרל-פדלמרשל "היהודי-למחצה" ארהרד מילך, ה אדמירל "הרבע-יהודי" ברנהרד רוגה זכו לפרסום רב. המשטר הנאצי הנהיג מערכת פטורים במסגרתה הוענק לקצינים וחיילים ממוצא מעורב התואר " ארי של כבוד".

בהונגריה, גויסו יהודים בהמוניהם ל שירות העבודה, במסגרתו היו להם זכויות כמעט שוות לחיילים עד 1942. רבבות נשלחו לחזית המזרחית. לאחר מכן הוחמר מצבם מאוד, ורבים מהקצינים האחראים התעללו ורצחו בפקודיהם. רבים נשלחו לעבודות כפייה קשות וקטלניות. למעלה מ-40,000 מתו בשנות המלחמה.

ב פינלנד הדמוקרטית, כ-300 יהודים שירתו בצבא שלחם לצד הגרמנים נגד ברית המועצות. זו הייתה הקבוצה היחידה שנהנתה מחירות מלאה: בין היתר, בית-הכנסת הצבאי המוצהר היחיד של צבאות הציר פעל בחזית נהר הסיווארי (סְבִיר) במזרח חבל קרליה.

מארק ארנולד פורסטר, עולם במלחמה, הוצאה זמורה-ביתן-מודן, 1979(הספר בקטלוג ULI)

וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, 6-1, הוצאת עם הספר, 1957

ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, מלחמת העולם השנייה, הוצאת משרד הביטחון (מערכות), 1987(הספר בקטלוג ULI)

יהושע מטיאש, סוגיות נבחרות בתולדות המאה ה-20, 1994(הספר בקטלוג ULI)

ריצ'רד אוברי, למה ניצחו בעלות הברית, תרגום: עמוס כרמל, הוצאת דביר, 1999.(הספר בקטלוג ULI)

ריצ'רד אוברי, 1939: הספירה לאחור לקראת המלחמה, הוצאת עם עובד, 2018.(הספר בקטלוג ULI)

עופר ריחני, מלחמת העולם השנייה: הכרוניקה, הוצאת קווים, 2004.(הספר בקטלוג ULI)

איאן קרשו, הכרעות גורליות: עשר ההחלטות ששינו את העולם 1940 - 1941, הוצאת עם עובד, 2007(הספר בקטלוג ULI)

אנדרו רוברטס, סערת מלחמה: היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה, (תרגום מאנגלית: עמנואל לוטם), הוצאת דביר, 2011

אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014(הספר בקטלוג ULI)

מקס הייסטינגס, נפתחו שערי הגיהנום: מלחמת העולם השנייה 1939-1945, מאנגלית: משה סביליה־שרון, הוצאת מודן, 2015.(הספר בקטלוג ULI)

דייוויד זוק ורובין הייאם, קיצור תולדות המלחמות, הוצאת מערכות, 1981, עמ' 269-352.

איתן גוטמן, המלחמה באוקיינוס השקט

מערכות 301-300, דצמבר 1985 - גיליון המוקדש למלחמת העולם השנייה

עדו הכט, התפתחותה של אמנות ניהול הקרב במלחמת העולם השנייה, מערכות, גיליון 400, מאי 2005

אורי בר-יוסף ויעקב פלקוב, ‏כישלון ביוני והצלחה באוקטובר השפעת המודיעין על מהלכי מבצע "ברברוסה", מערכות 438, אוגוסט 2011

א. בן-ישראל, ‏הערות צבאיות על הפלישה להולנד, מערכות גיליונות 2-3, יולי 1940

תומאס נריי, ‏קרבות עיר במלחמה מודרנית, מערכות 9, נובמבר 1941

מלחמת העולם השנייה באתר הספרייה הלאומית

האפוקליפסה - מלחמת העולם השנייה, סרט תיעודי (6 פרקים).

יובל מלחי, מלחמת העולם השנייה - סדרת פודקאסטים העוסקת במלחמת העולם השנייה, באתר "קטעים בהיסטוריה", 2017

סיפורם של לוחמים יהודים במלחמת העולם השנייה, אוסף הלוחם היהודי, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון

מלחמת העולם השנייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

מלחמת העולם השנייה בצבע HD, רשימת השמעה, באתר יוטיוב‏ (13 חלקים) (אורך כולל: 14:41) (באנגלית)

מלחמת העולם, 1939-1945, דף שער בספרייה הלאומית

היום בו החל החורבן, במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן

1. ^ הרוגי מלחמת העולם השנייה

2. ^ הנשיא רוזוולט מכריז על הצטרפות ארצות הברית למלחמה נגד גרמניה, ארכיון הסרטונים של AP

3. ^ ארכיון אוסף תעודות בנוגע למשפט שלל הים בימי מלחמת העולם השנייה., בספרייה הלאומית

4. Pinker, S. (2011). ^ The better angels of our nature: Why violence has declined. New York: Viking. Chapter 5.

5. ^ אמדן חללי מלחמת העולם השנייה - כולל יהודים, אתר תולדוט של מט"ח

6. תמר לובושינסקי-קטקו, ^ הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, אתר סמינר הקיבוצים(הקישור אינו פעיל, 4.1.2020)

7. לדיון והפרכה של ריג, ראה: ד"ר ביאטה מאייר, Beate Meyer. ^ Wenn Spekulationen zu Tatsachen werden. "די צייט", 6 בנובמבר 2003. (בגרמנית) למספרים אמינים אודות "בני התערובת", ראה: 1939-1945 Beate Meyer, "Jüdische Mischlinge" - Rassenpolitik und Verfolgungserfahrung. Dölling und Galitz, 1999

# data[].attributes.attachment_link.title
מלחמת העולם השנייה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מלחמת העולם השנייה הייתה עימות צבאי כלל עולמי ובין יבשתי, שנמשך בין השנים 1939-1945 וה מלחמה הגדולה ביותר בהיסטוריה האנושית. היא הקיפה כמעט את כל העולם, כללה את גיוסם של מאות מיליוני בני אדם ו הובילה לכ-64.5 מיליון אבידות בנפש, יותר מבכל מלחמה אחרת. כמעט כל מדינות העולם השתתפו במלחמה בצורה ישירה או עקיפה.

# data[].attributes.headline
2019- החפץ עבר בירושה אל אבא שלי

# data[].attributes.subject
2019- החפץ עבר בירושה אל אבא שלי

# data[].attributes.body
לפני 3 שנים קיבל אבא שלי את הכף בירושה ומאז אנחנו שומרים על הכף טוב