# data[].attributes.headline
 Деякі дослідни

# data[].attributes.body
Деякі дослідники вважають, що до 1939 р. через в’язниці, колонії й табори пройшли понад 2 млн осіб, з яких загинув кожен четвертий. Хвиля репресій прокотилася й Україною. За даними архіву Служби безпеки України, тільки в 1937–1938 рр. було заарештовано 267,5 тис. осіб, з яких роз  стріляно 122 тис. Символом розправи комуністичного режиму над українцями став Биківнянський ліс поблизу Києва, де поховані тисячі людей, розстріляних за рішеннями судових і позасудових органів. В Україні виявлено 18 місць масових поховань жертв політичних репресій в 1937–1941 рр.

# data[].attributes.headline
 Не оминули реп

# data[].attributes.body
Не оминули репресії й військових. У 1937 р. розпочалися «чистки» в Червоній армії. Боротьба з «троцькістами», «шпигунами», «агентами іноземних розвідок», «диверсантами» призвела до знищення найкращих радянських воєначальників (зокрема, були репресовані 9 заступників наркома оборони, 3 заступники начальника Генштабу та начальники всіх відділів, 2 народні комісари, командувачі бронетанковими військами й авіацією).

# data[].attributes.headline
 Після знищення

# data[].attributes.body
Після знищення справжніх та уявних ворогів розпочалася нова фаза боротьби — тепер уже між більшовиками. Звичним явищем стали взаємні доноси, зізнання репресованих у злочинах, яких вони не скоювали, «щире каяття». Ті, хто не погоджувався зі Й. Сталіним, були виключені з партії, заарештовані, доведені до самогубства або розстріляні. У 1940 р. в Мексиці агент радянських спецслужб убив Л. Троцького

# data[].attributes.headline
 Можливих конку

# data[].attributes.body
Можливих конкурентів Й. Сталіна в партії знищували. Убивство в 1934 р. С. Кірова — одного з популярних більшовиків — було використано Й. Сталіним для посилення боротьби з «тероризмом». З Москви на місця розсилали «ліміти» на покарання за І (розстріл) і ІІ (ув’язнення) категоріями. У 1937–1939 рр. діяли спеціальні «трійки» — позасудові органи, що складалися з начальника обласного чи республіканського управління НКВС (Народного комісаріату внутрішніх справ), секретаря обкому партії та прокурора.

# data[].attributes.headline
 Поступово форм

# data[].attributes.body
Поступово формувався режим особистої влади Й. Сталіна, усі досягнення країни вважали його особистою заслугою

# data[].attributes.headline
 Однак у реальн

# data[].attributes.body
Однак у реальному житті права та свободи ігнорували. Усе вирішувала комуністична партія. Релігія була оголошена «опіумом для народу», тому значну частину церковного майна держава вилучила.

# data[].attributes.headline
 Унаслідок прис

# data[].attributes.body
Унаслідок прискореної індустріалізації та суцільної колективізації в Радянському Союзі істотно змінилася не тільки економіка, а й саме суспільство. Прийнята в 1936 р. «сталінська» конституція заклала формально демократичні засади радянської влади: парламент (Верховна рада), місцеві ради, з’їзди, загальні, рівні й прямі таємні вибори, інші демократичні права та свободи.

# data[].attributes.headline
6. Особливості комуністичного тоталітарного режиму. Сталінізм

# data[].attributes.subject
6. Особливості комуністичного тоталітарного режиму. Сталінізм

# data[].attributes.headline
 В Україні зуми

# data[].attributes.body
В Україні зумисно організований комуністами Голодомор 1932–1933 рр. був справжнім геноцидом. Масштаби голодомору в Україні були катастрофічними. За різними оцінками, померло майже 7 млн осіб.

# data[].attributes.headline
 Небачений в іс

# data[].attributes.body
Небачений в історії голод, який тривав до 1933 р., охопив Нижнє Поволжя, Північний Кавказ, степові райони Дону й Кубані. Вимирали цілі села, траплялися випадки людоїдства.

# data[].attributes.headline
 Влада передбач

# data[].attributes.body
Влада передбачала, що заможні селяни (комуністи називали їх «куркулями») чинитимуть опір. Результатом «розкуркулення», яке розпочалося в 1929 р., стало знищення майже 3 млн господарств, було репресовано понад 10 млн працьовитих, умілих і старанних селян. Восени 1932 р. комуністи почали справжню війну із селянством.

# data[].attributes.headline
 Спеціальні «пр

# data[].attributes.body
Спеціальні «продовольчі загони» по всій країні відбирали хліб, на дорогах стояли загороджувальні загони, суди ледь устигали виносити вироки. У відповідь тільки в 1929 р. відбулося майже 1300 селянських повстань, які були жорстоко придушені.

# data[].attributes.headline
 Більшовики вир

# data[].attributes.body
Більшовики вирішили відібрати хліб у селян силою. З цією метою передбачалося спочатку об’єднати селян у колективні господарства (колгоспи), а вже потім вилучати хліб. Людей змушували вступати до колгоспів, позбавляли їх реманенту й худоби

# data[].attributes.headline
 За роки непу в

# data[].attributes.body
За роки непу вони звикли до вільної торгівлі й погоджувалися віддати хліб тільки в обмін на потрібні їм промислові товари. Проте держава не мала чого запропонувати селянству в обмін на хліб.

# data[].attributes.headline
 Умови життя й 

# data[].attributes.body
Умови життя й праці були важкими, не вистачало техніки, житла, продуктів тощо. Широко застосовували різноманітні методи примусу: паспортний режим, жорстку боротьбу з порушниками трудової дисципліни тощо. Використовували працю ув’язнених ГУТАБу (Головне управління таборів). Політичні та кримінальні ув’язнені добували майже половину золота й хромонікелевих руд, третину платини й деревини. Вони побудували міста Ангарськ, Магадан, Норільськ та ін., Біломорсько-Балтійський канал і канал Москва–Волга, тисячі кілометрів залізниць і автошляхів.

# data[].attributes.headline
 Плани п’ятиріч

# data[].attributes.body
Плани п’ятирічок неодноразово змінювалися. Причини економічних невдач влада пояснювала «шкідництвом» і протидією «ворогів народу». Улаштовували показові судові процеси, обвинувачених змушували обмовляти себе й інших, часто навіть не знайомих їм людей. Зокрема, у 1928 р. відбувся «шахтинський процес» над «шкідниками» у вугільній промисловості, а через два роки — судовий процес над Промпартією (Промисловою партією), які завершилися винесенням смертних вироків.

# data[].attributes.headline
 Комуністична п

# data[].attributes.body
Комуністична партія висунула гасло «наздогнати й перегнати» країни Заходу за економічними показниками. Цього результату передбачали досягти завдяки індустріалізації країни, що мала форму п’ятирічних планів. До початку Другої світової війни встигли провести дві п’ятирічки (1928–1932 і 1933–1937 рр.).

# data[].attributes.headline
 У середині 192

# data[].attributes.body
У середині 1920-х років ускладнилося міжнародне становище СРСР. Радянський Союз був не в змозі розрахуватися з боргами, країна технологічно відставала від провідних держав світу

# data[].attributes.headline
5. Спланована модернізація

# data[].attributes.subject
5. Спланована модернізація

# data[].attributes.headline
 Більшовики обр

# data[].attributes.body
Більшовики обрали адміністративний шлях, який, на їхню думку, давав їм виграш у часі. Неп став непотрібним і в 1928 р. (також датується й 1929 р.) його згорнули.

# data[].attributes.body
У 1927 р. з партії, яку перейменували на Всесоюзну комуністичну партію (більшовиків) — ВКП(б), виключили десятки опозиціонерів, зокрема й Л. Троцького. Наступного року його вислали до Казахстану, а ще через рік — за межі СРСР. Поразку Л. Троцького в боротьбі за владу одні сприймали як продовження курсу В. Леніна, інші — як заперечення зробленого ним

# data[].attributes.headline
 Делегатам з’їз

# data[].attributes.body
Делегатам з’їзду лист так і не зачитали, але сам факт його існування становив для Й. Сталіна й тих, хто його підтримував, серйозну загрозу. 21 січня 1924 р. В. Ленін помер. Після його смерті боротьба всередині комуністичної верхівки загострилася. Зручним для Й. Сталіна та його прихильників приводом для атаки на Л. Троцького — наркома з військових і морських справ, голови Реввійськради СРСР — стали його публікації, у яких серед «героїв жовтня 1917 р.» і друзів В. Леніна не знайшлося місця для Й. Сталіна.

# data[].attributes.headline
 Йосиф Сталін  

# data[].attributes.body
Йосиф Сталін (1879–1953) — генеральний секретар комуністичної партії (1922–1953).

# data[].attributes.headline
 Основними прет

# data[].attributes.body
Основними претендентами були Лев Троцький та Йосиф Сталін. У квітні 1923 р. В. Ленін продиктував (сам він писати вже не міг) секретареві «Лист XII з’їзду», у якому охарактеризував провідних більшовиків. Й. Сталіна він назвав не тільки справжнім «соціал-націоналом», а й «грубим великоросійським держимордою» і запропонував усунути його з посади.

# data[].attributes.headline
 В. Ленін керув

# data[].attributes.body
В. Ленін керував Радянським Союзом недовго. Ще наприкінці 1921 р. він захворів і його відправили лікуватися в селище поблизу Москви. У найближчому оточенні розпочалася боротьба за владу.

# data[].attributes.headline
4. Боротьба за владу в комуністичній верхівці після смерті В. Леніна

# data[].attributes.subject
4. Боротьба за владу в комуністичній верхівці після смерті В. Леніна

# data[].attributes.headline
 Передбачали, щ

# data[].attributes.body
Передбачали, що договір про створення СРСР для кожної союзної республіки набере чинності тільки після ратифікації його республіканським з’їздом рад, але насправді ратифікації не відбулося. У 1924 р. було прийнято Конституцію СРСР

# data[].attributes.headline
 Незалежні радя

# data[].attributes.body
Незалежні радянські держави будують свої відносини на договірній основі

# data[].attributes.headline
 Усі радянські 

# data[].attributes.body
Усі радянські республіки на рівноправних засадах утворюють федеративну державу

# data[].attributes.headline
 Усі радянські 

# data[].attributes.body
Усі радянські країни входять до складу Росії на правах автономій

# data[].attributes.headline
 Конфедералізац

# data[].attributes.body
Конфедералізація (компартія Грузії)

# data[].attributes.headline
 Федералізація 

# data[].attributes.body
Федералізація (В. Ленін)

# data[].attributes.headline
 Автономізація 

# data[].attributes.body
Автономізація (Й. Сталін)

# data[].attributes.headline
 Проекти об’єдн

# data[].attributes.body
Проекти об’єднання країн у Радянський Союз

# data[].attributes.headline
 Наприкінці 192

# data[].attributes.body
Наприкінці 1922 р. в Москві на I Всесоюзному з’їзді рад було проголошено створення Союзу Радянських Соціалістичних Республік (СРСР), до якого ввійшли Білорусь, Закавказька федерація (Азербайджан, Вірменія та Грузія), Росія, Україна

# data[].attributes.headline
 До початку 192

# data[].attributes.body
До початку 1920-х років більшовики поширили свою владу на всю територію Росії, а також на Україну, Білорусь, держави Закавказзя. Вони розробляли сценарії відновлення Російської імперії під іншою назвою. Зрештою був прийнятий варіант, запропонований В. Леніним

# data[].attributes.headline
3. Утворення СРСР

# data[].attributes.subject
3. Утворення СРСР

# data[].attributes.body
У 1923 р. неп пережив кризу. Ціни на промислову продукцію виявилися завищеними, а на продукцію сільського господарства — заниженими. Селяни відмовлялися продавати продукти на ринку за безцінь, що призвело до погіршення постачання продовольства до міст. Тимчасовим виходом стало підвищення державою цін на сільськогосподарську продукцію.

# data[].attributes.headline
Не менш важливу роль

# data[].attributes.body
Не менш важливу роль відіграла розпочата в 1922 р. грошова реформа. Державний банк Росії замість радзнаків запровадив червінець, який на чверть забезпечувався золотом, а на три чверті — іноземною валютою, товарами, цінними паперами.

# data[].attributes.headline
 Держава зберег

# data[].attributes.body
Держава зберегла за собою управлінські важелі у важкій промисловості й інших найважливіших галузях. Водночас було дозволено приватні торгівлю та дрібне виробництво із застосуванням найманої робочої сили.

# data[].attributes.headline
 Як наслідок, з

# data[].attributes.body
Як наслідок, за 1922–1924 рр. сільське господарство досягло довоєнного рівня.

# data[].attributes.headline
 Важливим кроко

# data[].attributes.body
Важливим кроком до відродження сільського господарства й промисловості була заміна продрозкладки чітко визначеним податком, дозвіл орендувати землю й наймати робочу силу.

# data[].attributes.headline
 Насамперед ком

# data[].attributes.body
Насамперед комуністи вирішили кооперувати селянство. Для цього, з одного боку, потрібно було залучити селян до будівництва соціалізму, а з іншого — нейтралізувати як потенційно ворожу більшовикам силу

# data[].attributes.headline
 Ще декілька мі

# data[].attributes.body
Ще декілька місяців тому за слова, виголошувані тепер В. Леніним, Всеросійська надзвичайна комісія , тобто політична поліція, убила тисячі «ворогів революції»

# data[].attributes.headline
 Світова револю

# data[].attributes.body
Світова революція, на яку розраховували комуністи, не відбулася. Навпаки— на Заході ситуація стабілізувалась і більшовики мали визначитися, що робити далі. К. Маркс жодної поради їм на цей випадок не залишив. У 1921 р. вони оголосили про запровадження нової економічної політики (непу) — особливої форми державного капіталізму, пристосованої до умов більшовицької Росії. Проте В. Ленін ніколи не казав, що неп — це назавжди.

# data[].attributes.headline
Лев Троцький (Броншт

# data[].attributes.body
Лев Троцький (Бронштейн) (1879–1940) — російський та міжнародний діяч робітничого й комуністичного руху.

# data[].attributes.headline
В березні 1920 

# data[].attributes.body
В березні 1920 р. Ленін заперечував Льву Троцькому, який пропонував замінити продрозкладку продподатком та відновити товарообіг. Однак уже наступного року він несподівано закликав змінити економічну політику й навіть погрожував відставкою, якщо партія його не підтримає.

# data[].attributes.headline
 Становище в Ук

# data[].attributes.body
Становище в Україні на початку 1920-х років було вкрай тяжким: «воєнний комунізм» з його продрозкладкою, літня засуха 1920 p. фактично зруйнували господарство. На півдні України в 1921 р. розпочався голод, який забрав життя майже 1 млн осіб.

# data[].attributes.headline
 Наслідки політ

# data[].attributes.body
Наслідки політики «воєнного комунізму», селянські бунти й повстання моряків підвели В. Леніна до неочікуваного для багатьох комуністів висновку: або радянська влада відмовиться від «кавалерійської атаки на капітал», або ж народ її знищить.

# data[].attributes.headline
1. Політика більшовиків після захоплення влади.

# data[].attributes.subject
1. Політика більшовиків після захоплення влади.

# data[].attributes.headline
 2.Нова економічна політика

# data[].attributes.subject
 2.Нова економічна політика

# data[].attributes.headline
 У країні існув

# data[].attributes.body
У країні існував «чорний ринок», через заборону грошових відносин зазнала краху і фінансова система, знизилися темпи виробництва. Жахливий голод охопив території, на яких проживало 30 млн осіб. Як наслідок, 3 млн населення померло, 2 млн дітей залишилися сиротами.

# data[].attributes.headline
 У період «воєн

# data[].attributes.body
У період «воєнного комунізму» у 1921 р. на одну людину виробляли 1 м тканини за рік; на одне селянське господарство припадало 100 г металовиробів. Нові радянські гроші («радзнаки») стрімко знецінювалися .

# data[].attributes.headline
 Також вводили 

# data[].attributes.body
Також вводили трудову повинність за принципом «хто не працює, той не їсть»; створювали «трудові армії», у яких праця була безоплатною, а також табори примусової праці; запроваджували комуністичні «суботники» .

# data[].attributes.headline
 Внутрішня полі

# data[].attributes.body
Внутрішня політика більшовиків упродовж 1917–1920 рр. — «воєнний комунізм» — полягала в одержавленні економіки, націоналізації банків, знищенні приватної власності, заміні грошових відносин картковою системою

# data[].attributes.headline
Володимир Ленін

# data[].attributes.subject
Володимир Ленін

# data[].attributes.body
(1870-1924)- ідеолог комунізму. засновник комуністичної партії в Росії.