# data[].attributes.body
Щоб авторизуватись варто увійти на падлет у свій акаунт та приєднатися до дошки, за допомогою URL

# data[].attributes.headline
Опанас Маркович

# data[].attributes.subject
Опанас Маркович

# data[].attributes.body
Опана́с Маркович (Маркевич); 27 січня (8 лютого) 1822, Кулажинці — 20 серпня (1 вересня) 1867) — український фольклорист, етнограф, громадський діяч, член Кирило-Мефодіївського Братства.
Опанас став улюбленцем професора російської літератури Івана Даниловича Краськовського, пристрасного любителя українського фольклору. За його дорученням Опанас став записувати всі народні перекази, казки, прислів'я і приказки, а також пісні. За участь у діяльності Кирило-Мефодієвського Братства в 1847 р. був засланий до Орла.

# data[].attributes.headline
Дмитро Бантиш-Каменський

# data[].attributes.subject
Дмитро Бантиш-Каменський

# data[].attributes.body
Український історик, який в 1822 р. видав книгу "Історія Малої Росії". Вона була створена на основі численних літописів, зокрема "Історія Русів", та сприяла пробудженню національної свідомості.

# data[].attributes.headline
Микола Іванович Костомаров

# data[].attributes.subject
Микола Іванович Костомаров

# data[].attributes.body
Видатний український історик,етнограф , поет-романтик, громадський діяч ,лідер Кирило-Мефодіїїфського братства. «Книга буття українського народу») написана ним стала програмовим документом братства. Не менший вплив на історико-політичне мислення братчиків справила й «Історія русів».

# data[].attributes.body
Ізмаїл Срезневський (1812-1880 ) Був засновником Харківського гуртка романтиків .Ще наприкінці 1820 років, навчаючись у Харківському університеті, Срезневський разом з братами Ф. і О. Євецькими, І. Розковшенком, О. Шпигоцьким заснував літературний гурток поетів-романтиків. Його учасники винятково великого значення надавали фольклорним творам, що зберегли подих минулих епох. Зокрема, Срезневський у фольклорі «вбачив багатюще джерело для майбутніх поетів». Зібрані на території Харківської, Полтавської та Катеринославської губернії тексти українських народних пісень і дум , Срезневський опублікував у трьох збірниках «Запорожская старина» (1833—1838). Разом з Іваном Розковшенком видавав «Украинский альманах» (1831) та «Украинскій Сборникъ» (1838—1841).

# data[].attributes.headline
Мико́ла Андрійович Церте́лєв (1790-1869)

# data[].attributes.subject
Мико́ла Андрійович Церте́лєв (1790-1869)

# data[].attributes.body
Грузинський фольклорист, видатний український етнограф та збирач фольклору, один із перших дослідників і видавців української народної поезії. Його збірник "Опыт собрания старинных малоросийских песен" (Санк-Петербург 1819 що складався  з 10 текстів) поклав початок українській фольклористиці. Першим опублікував  зразки українських дум, записаних на Полтавщини.

Макаров Данило. вибачте за невчасне виконанная роботи, не було жодної можливості виконати раніше за сімейними обставинами.

# data[].attributes.headline
Даніела Ямпольська 

# data[].attributes.subject
Даніела Ямпольська 

# data[].attributes.body
Котляревський Іва́н Петро́вич (1769-1838) — український письменник, поет, драматург, засновник новоїукраїнської літератури, громадський діяч.
Підтримував зв'язки з декабристами. Його поема «Енеїда» (1798) стала першим в українській літературі твором, написаним народною мовою. Вихід друком перших трьох частин цього твору вважають початком українського національного відродження.
Котляревський зробив найвагоміший внесок у становлення сучасної української літературної мови. В умовах занепаду всіх різновидів староукраїнської писемної мови, поема «Енеїда», п'єси «Наталка Полтавка» і «Москаль-чарівник», написані на основі живого усного мовлення народу, започаткували новий етап формування літературної мови.

# data[].attributes.body
Капніст Василь Васильович

визначний український поет, драматург і громадсько-політичний діяч
Був членом Новгород Сіверського товариства ( товариства українських дворя-автономістів ) створення "Історія русів" -заслуга товариства .  Написав  «Оду на рабство» в якій виступив проти посилення колоніальної політики російського уряду в Україні, ліквідації коз.полків та запровадження кріпасного права но Слоб.Україні . опублікував поему «Ябеда»,  критикував російську колоніальну політику на українських землях. Переклав «Слово о полку Ігоревім» на російську мову

# data[].attributes.headline
Максимо́вич Миха́йло Олекса́ндрович (1804 - 1873)

# data[].attributes.subject
Максимо́вич Миха́йло Олекса́ндрович (1804 - 1873)

# data[].attributes.body
видатний український вчений-енциклопедист, фольклорист, історик, філолог, етнограф, ботанік, поет з старшинського козацького роду Полтавщини, перший ректор університету Св. Володимира. Член Історичного товариства імені Нестора-Літописця. Упорядкував і видав три збірки народних пісень «Збірник малороссійськіх пісень (1827)», «Українській пісні (1834)», «Збірник українських пісень (1849)» започаткували наукову фольклористику.
Подлужна Даша

# data[].attributes.headline
Грінченко Борис Дмитрович(1863-1910)

# data[].attributes.subject
Грінченко Борис Дмитрович(1863-1910)

# data[].attributes.body
Борис Дмитрович Грінче́нко — український письменник, педагог, лексикограф, літературознавець, етнограф, історик, публіцист, громадсько-культурний діяч.
Обстоював поширення української мови в школі та в установах. Автор фундаментальних етнографічних, мовознавчих, літературознавчих, педагогічних праць, історичних нарисів, перших підручників з української мови й літератури, зокрема «Рідного слова» — книжки для читання в школі. Укладач чотиритомного тлумачного «Словаря української мови».Один з організаторів і керівників «Просвіти», , 1891 року засновано Братство тарасівців, активним діячем якого  став Грінченко. Свої погляди тарасівці виклали в політичній декларації «Вірую молодих українців».

Ткаченко Аня

# data[].attributes.headline
рузинський фольклори

# data[].attributes.body
рузинський фольклорист, видатний український етнограф та збирач фольклору, один із перших дослідників і видавців української народної поезії. Його збірник "Опыт собрания старинных малоросийских песен" (Санк-Петербург 1819 що складалось з 10 тів зразки українських дум, записаних на Полтавщині.

# data[].attributes.headline
Тарас Шевченко

# data[].attributes.subject
Тарас Шевченко

# data[].attributes.body
Вже перша збірка його поезій «Кобзар» (1840) продемонструвала світу широкий спектр лексичних, семантичних та фразеологічних можливостей української мови. Поет на практиці довів, що мова здатна передавати всі відтінки людських емоцій, служити точному формулюванню думки, а отже, може бути надійним фундаментом для створення літературних творів світового рівня у різних жанрах від низьких (байка, комедія, сатира) до високих (трагедія, ода тощо). У своїй творчості Шевченко синтезував українські діалекти різних регіонів, говірки міста та села, чим збагачував арсенал української літературної мови, суттєво сприяв національній консолідації народу України.

Непересічне значення великого Кобзаря полягає не тільки в утвердженні української мови та розширенні її потенційних можливостей, а й в утвердженні ідей демократизму, палкому захисті соціальних та національних інтересів українського народу, обстоюванні його права на вільний суверенний розвиток

# data[].attributes.attachment_link.title
Форзац_Кобзаря_1939_року

# data[].attributes.headline
Пантелеймо́н Олекса́ндрович Кулі́ш

# data[].attributes.subject
Пантелеймо́н Олекса́ндрович Кулі́ш

# data[].attributes.body
Видатний український письменник, фольклорист,  етнограф, мовознавець, перекладач, критик, редактор,  видавець.
Автор першої  фонетичної  абетки для української мови , яка лежить в основі  сучасного українського правопису.
Іван Франко називав Куліша «перворядною зіркою» в українському письменстві[2], «одним із корифеїв нашої літератури»[3]. Відомий найбільше як перекладач Біблії та як автор першого українського історичного роману «Чорна рада». Писав українською та російською мовами.
Пасічник Михайло

# data[].attributes.headline
Лукашевич Василь Лукич 

# data[].attributes.subject
Лукашевич Василь Лукич 

# data[].attributes.body
(1783 - 1866)

Статський радник , переяславський повітовий маршал, масон.  Член полтавської ложі декабриста Новікова  Михайла Миколайовича «Любовь к истине» та товариства об'єднаних  слов'ян у Києві , але тримався від інших декабристів відчужено, мав на меті незалежність України, стверджуючи гасло " сонце сходить у Чигирині ". Створив Малоросійське Таємне  Товариство , що ставило собі за мету створення української самостійної держави.

# data[].attributes.attachment_link.title
180px-Трепов-Федір-Федорович-1915

# data[].attributes.headline
Мико́ла Андрійович Церте́лєв 

# data[].attributes.subject
Мико́ла Андрійович Церте́лєв 

# data[].attributes.body
грузинський фольклорист, видатний український етнограф та збирач фольклору, один із перших дослідників і видавців української народної поезії. За походженням з грузинського князівського роду. Його збірник «Опит собрания старинных малороссийских песен» (Санкт-Петербург, 1819) поклав початок українській фольклористиці. Першим опублікував зразки українських дум, записаних на Полтавщині.Після отримання домашньої освіти служив у Чернігівському повітовому козацтві. В 1810 році вступив до Харківського університету, в 1814 став студентом етико-філологічного факультету Московського університету.
Після закінчення в 1819 році поступив на службу в Міністерство фінансів.З 1823 був директором училищ Тамбовської, потім Полтавської губерній, з 1839 по 1859 — помічник куратора Харківського навчального округу. В цей період організовував в своєму будинку літературні вечори для харківських студентів і професури.У 1861 р. вийшов у відставку. Автор ряду поетичних творів та робіт по літературознавству (книга «Опыт общих правил стихотворчества», видана в 1820 році, була удостоєна срібної медалі Російської Академії наук). Відомий фольклорист і етнограф. Збирав українські кобзарські пісні. Видав збірку рос. «Опыт собрания старинных малороссийских песней» (1818).Вивчав звичаї українського народу, наголошуючи, що українці завжди відзначались чистотою моралі. Брав участь у роботі громадської організації Вільного товариства аматорів російської словесності. Займався теоретичними проблемами фольклору: вивчав жанрову специфіку, класифікацію фольклорних видів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Маркевич_Микола

# data[].attributes.headline
Ткаченко Аня

# data[].attributes.subject
Ткаченко Аня

# data[].attributes.body
Мико́ла Іва́нович Гула́к(1821-1899) — український науковець (математик, історик, філософ, літературознавець), правознавець, громадський і політичний діяч, публіцист, перекладач.Походив із козацько-старшинського, згодом дворянського роду Гулаків — нащадків Генерального обозного Війська Запорозького часу гетьманства Петра Дорошенка.Грудень 1845 — січень 1846 — разом із Миколою Костомаровим і Василем Білозерським заснував Кирило-Мефодіївське товариство.Йому належать праці з історії, математики, філософії, юриспруденції, переклади з грузинської («Витязь у тигровій шкурі» Шота Руставелі) й азербайджанської літератури. Зокрема, він написав 9-ть навчальних програм для Рішельєвського ліцею (згодом Новоросійського університету) в Одесі з аналітичної геометрії, вищої алгебри, диференційного та інтегрального числення, теорії ймовірності тощо. Помер 27 травня 1899 року.

# data[].attributes.headline
Григорій Полетика

# data[].attributes.subject
Григорій Полетика

# data[].attributes.body
Кобулей Анна

Полéтика Григóрій Андрíйович, 1725 - 27 листопада  1784) — український громадський діяч патріотичного спрямування, перекладач - поліглот, лексикограф, історик,  вважається одним із авторів "Історії Русів". Вважався, водночас із Г. Сковородою, найосвіченішою людиною в Україні.  Працюючи у 60-х роках XVIII ст. інспектором навчальної частини Московського кадетного корпусу, Г. Полетика всіляко підтримував розвиток літературної творчості викладачів, упроваджував друковані підручники тощо. Твір "Історія Русів" - пронизаний ідеями національного відродження, знищенням самодержавства, кріпацтва, утворення незалежної козацької держави.

# data[].attributes.headline
Таємне малоросійське товариство

# data[].attributes.subject
Таємне малоросійське товариство

# data[].attributes.body
Малоросійське товариство (1821 −1822 рр.) — громадсько-політична організація, яка використовувала досвід масонських організацій. На відміну від масонських лож воно діяло нелегально й ставило за мету вибороти незалежність України.

Засновником є Василь Лукашевич (статський радник),

членами товариства стали: С. Кочубей, В. Тарнавський, П. Капніст та інші.

Метою товариства було згуртувати маси навколо ідеї ліквідації кріпацтва та обмеження влади царського самодержавства та здобути незалежність України, роз'єднати її з Польщею та Російською Імперією;

# data[].attributes.headline
Павловський Олексій Павлович

# data[].attributes.subject
Павловський Олексій Павлович

# data[].attributes.body
Український мовознавець.Видав книгу «Грамматика малороссийского наречия«Погляди Павловського щодо суспільної ролі української мови суперечливі: вагаючись у самому визначенні її між «наріччям» і «мовою», він схилявся до думки, що це «наріччя, яке становить майже справжню мову», вважав її приреченою на зникнення, але обстоював необхідність вивчення.

# data[].attributes.headline
Юліян[1] (Юліа́н) Романчу́к (24 лютого 1842, с. Крилос, нині Галицький район — 22 квітня 1932, Львів) — довголітній політичний провідник галицьких українців, визначний громадський та культурно-освітній діяч (педагог, письменник, журналіст, видавець). Батько та дід художників Тита й Антона Романчуків.

# data[].attributes.subject
Юліян[1] (Юліа́н) Романчу́к (24 лютого 1842, с. Крилос, нині Галицький район — 22 квітня 1932, Львів) — довголітній політичний провідник галицьких українців, визначний громадський та культурно-освітній діяч (педагог, письменник, журналіст, видавець). Батько та дід художників Тита й Антона Романчуків.

# data[].attributes.body
Редактор місячних книжечок і календарів «Просвіти», упорядник, виданих 1879 року шкільних підручників (української читанки для народних і середніх шкіл, у які разом з Олександром Барвінським увів 1890 року фонетичний правопис, з 1899 — також у популярні видавництва «Просвіти»). Підтримував активні зв'язки з українськими письменниками й громадськими діячами у центрі та на сході України. У 1903 репрезентував галичан на відкритті пам'ятника Івану Котляревському в Полтаві.

# data[].attributes.headline
Груше́вський Миха́йло Сергі́йович — український історик, громадський та політичний діяч. Голова Центральної Ради Української Народної Республіки (1917–1918). Член Історичного товариства ім. Нестора-Літописця, дійсний член Чеської АН (1914), почесний член Київського товариства старожитностей і мистецтв (1917), член-кореспондент ВУАН (1923) та АН СРСР (1929), багаторічний голова Наукового Товариства ім. Шевченка у Львові (1897–1913), завідувач кафедри історії Львівського університету (1894–1914), автор понад 2000 наукових праць.У 1906 році історик Михайло Грушевський у Санкт-Петербурзі опублікував окремим виданням роботу «Украинство въ Россиі, его запросы и нужды»[13], яка була одним з розділів його праці «Нарис історії українського народу», в якій українство характеризувалося як історична необхідність зрівнювання в правах українського народу з російським. У 1912 році Грушевський опублікував у московському літературному журналі, який тільки що відкрився, «Украинская жизнь» статтю з назвою «Украина и украинство»[14], в якій виступив з жорсткою критикою тих представників «українства», які визнають нездатність «українського племені» до державного життя[15].

# data[].attributes.subject
Груше́вський Миха́йло Сергі́йович — український історик, громадський та політичний діяч. Голова Центральної Ради Української Народної Республіки (1917–1918). Член Історичного товариства ім. Нестора-Літописця, дійсний член Чеської АН (1914), почесний член Київського товариства старожитностей і мистецтв (1917), член-кореспондент ВУАН (1923) та АН СРСР (1929), багаторічний голова Наукового Товариства ім. Шевченка у Львові (1897–1913), завідувач кафедри історії Львівського університету (1894–1914), автор понад 2000 наукових праць.У 1906 році історик Михайло Грушевський у Санкт-Петербурзі опублікував окремим виданням роботу «Украинство въ Россиі, его запросы и нужды»[13], яка була одним з розділів його праці «Нарис історії українського народу», в якій українство характеризувалося як історична необхідність зрівнювання в правах українського народу з російським. У 1912 році Грушевський опублікував у московському літературному журналі, який тільки що відкрився, «Украинская жизнь» статтю з назвою «Украина и украинство»[14], в якій виступив з жорсткою критикою тих представників «українства», які визнають нездатність «українського племені» до державного життя[15].

# data[].attributes.headline
1834 року у відкрито

# data[].attributes.body
1834 року у відкритому тоді університеті Св.Володимира Максимович дістав професуру російської словесності й був обраний його першим ректором. Через поганий стан здоров'я 1845 року пішов у відставку й решту життя присвятив винятково науково-літературній діяльності.
Як фольклорист 1827 року Максимович видав у Москві«рос. Малороссийские песни», 1834 року — «Украинские народные песни».
Як мовознавець Максимович опублікував низку статей про класифікацію слов'янських мов (1838, 1845 і 1850), в яких широко користувався даними з української мови.
Як літературознавець Максимович вивчав «Слово о полку Ігоревім», яке переклав українською мовою. Йому належить видання і дослідження найдавніших літературних пам'яток Київської Русі — «Руської Правди», «Повісті минулих літ».
В історичних творах Максимович був прихильником панівного тоді романтизму та ідеї народності. Він обстоював генетичний зв'язок між княжою та козацько-гетьманською добами в історії України, яким він присвятив багато розвідок, статей, критичних заміток про джерела, літературу тощо.
Максимович був першим істориком стародавнього Києва, присвятивши йому двадцять п'ять статей. Він уперше показав роль Петра Могили в будівництві української культури, розповів про історію створення багатьох київських пам'яток, зокрема Трьохсвятительської, Воздвиженської, Іоаннівської церков, Хрещатика, Золотих воріт, міських валів, узвозів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Максимович_Михайло.2