# data[].attributes.headline
Кілька неочевидних тез про інклюзивну освіту

# data[].attributes.subject
Кілька неочевидних тез про інклюзивну освіту

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Інклюзивне навчання має охоплювати всіх дітей, а не лише дітей з особливими освітніми потребами", - каже наукова співробітниця Інституту спеціальної педагогіки Інна Луценко. Під час mini-EdCamp у Славутичі вона розповіла про філософію інклюзії, а також про те, як переконати батьків-противників інклюзивного класу.
Понятійний апарат

Що таке інклюзивне освітнє середовище? Звернімося до закону "Про освіту", в якому це чітко прописано. До речі, це вперше в законі є визначення цього поняття.

Отже, це "сукупність умов, способів і засобів їх реалізації для СПІЛЬНОГО НАВЧАННЯ, виховання та розвитку здобувачів освіти з урахуванням їхніх потреб та можливостей".

Чи ми говоримо тільки про інтеграцію дітей з порушенням психо-фізичного розвитку в загальноосвітнє середовище? Ні. Закон і всі його твердження сформульовані у відповідності до міжнародних норм. Ми говоримо про спільне навчання дітей, спільне перебування в цьому комфортному середовищі.

Звернімося до визначення поняття "особа з особливими освітніми потребами". Ми найчастіше говоримо про дітей з якимись порушеннями розвитку. Хоча закон нам чітко визначає, що це "особа, яка потребує додаткової постійної чи тимчасової підтримки в освітньому процесі з метою забезпечення її права на освіту". Дивіться, як зміщується акцент: від самого порушення до надання підтримки.

Що ж таке інклюзивне навчання? Перша спроба визначити, що це таке, була ще в Концепції розвитку інклюзивної освіти. Хоча тепер найголовніший закон для освітян чітко визначає, що ж таке інклюзивне навчання. Це "система освітніх послуг, гарантованих державою, що базується на принципах недискримінації, врахування багатоманітності людини, ефективного залучення та включення до освітнього процесу всіх його учасників".

За якими ознаками дитина може не сприйматися колективом, вилучатися з нього? Зовнішніми (дитина якось по-іншому виглядає), фізичними, розумовими, поведніковими. Тобто всім тим, що добре видно на поверхні.

Проте найчастіше в групу ризику потрапляють діти, які мають певні проблеми в розвитку. Це діти з фізичними порушеннями, порушеннями поведінки тощо.

Говорячи про інклюзивне навчання, я завжди наголошую, що воно охоплює всіх дітей. Не хвилюйтесь, якщо до сьогодні ви розуміли інклюзивне навчання лише як включення дітей з особливостями. З цього починається розуміння взагалі інклюзії. Але якщо наша увага прикута тільки до цієї категорії дітей, ми дбаємо про те, щоб створити для них більше спеціальних сервісів адаптації і модифікації. І тоді педагог ставить запитання: а як я можу працювати за двома програмами, щось окремо створювати для цих дітей? Ніяк.

Сьогодні педагогам потрібно говорити про універсальний дизайн в освіті, що саме вони створюють у цьому середовищі, щоб могли навчатися всі діти. І тільки в тому випадку, коли нам мало універсальності, яка розрахована на те, що кожна дитина може скористатися тими методом, наочністю і засобами - тільки потім ми говоримо про розумне пристосування. Це теж новий термін, який уже прописаний нашим законом.

Бачити бар'єри

Є хороший посібник "Індекс інклюзії" Тоні Бута. У ньому він дуже розмежовує ці поняття: інклюзія, коли ми говоримо тільки про дітей з особливостями і про створення для них чогось спеціального та спільне навчання. Він доводить, що, створюючи спеціальні сервіси, ми не можемо забезпечити сталий розвиток закладу. І інклюзія - це щось інше. Це, насамперед, уміння бачити бар'єри, які існують у колективі, у школі, у місцевій громаді, які заважають кожній дитині (або кожному учаснику освітнього процесу) брати активну участь у ньому.

Дуже добре, що зараз ми маємо Концепцію НУШ. Якщо ми подивимося на всі складові, якою має бути школа, побачимо, що всі засади інклюзії там уже прописані. Там ідеться про середовище, особистісно орієнтоване навчання, в якому може реалізуватися кожна дитина незалежно від її можливостей. Але ми як педагоги маємо бачити потреби дитини і зробити процес навчання більш гнучким - щоб вона могла опанувати матеріали, які ми пропонуємо. Також у Концепції НУШ є педагогіка партнерства, яка передбачає спілкування всіх учасників навчального процесу і командну взаємодію.

Якщо проаналізувати освітню політику, то побачимо, що вона формується у відповідності до міжнародних стандартів. Навіть визначення з закону "Про освіту" говорять про те, що ми поступово переходимо від медичної моделі розуміння особливостей до соціальної.

Розведемо ці два поняття. На що сфокусована наша увага, коли ми говоримо про медичну модель розуміння потреб? На проблеми зі здоров'ям. Ми бачимо проблеми в розвитку дитини - і спершу вона має отримати медичну підтримку, потім ми вже дбаємо про її розвиток. Коли ми говоримо про соціальну модель, на чому буде сфокусована увага? На сприйнятті в соціумі.

Уявімо, що дитина з ДЦП навчається вдома. Якщо я говоритиму про неї з погляду медичної моделі, то я скажу, що дитина сьогодні навчається вдома, оскільки в неї ДЦП. Якщо говоритиму з позиції соціальної моделі, скажу, що дитина сьогодні навчається вдома, тому що в школі не забезпечена архітектурна доступність навчальних приміщень.

Чому дитина обмежена в чомусь, коли вона точно може рухатись за допомогою візка - і якби у школі була забезпечена архітектурна доступність, дитина змогла б спокійно навчатися, бути не тільки в класі, а й з усіма піти в бібліотеку, їдальню. Це важливо розуміти, якщо ми хочемо сформувати інклюзивне середовище. Ми, насамперед, маємо бачити бар'єри, які заважають дітям бути включеними в процес навчання і розвиток.
Які бар'єри в наших школах зараз є?
Немає ліфтів, пандусів тощо (приміщення не пристосоване, не відповідає ДБН), немає асистентів учителя або, навпаки, є асистент, який насправді не знає, як працювати з цією дитиною.

Але бар'єри - не лише архітектурна доступність і надання додаткових послуг. Перше, з чим ми стикаємося, - страх педагога через те, що він не зможе. І не тому, що він не хоче (буває і таке, але найчастіше за цим "не хочу" стоїть "я боюсь брати на себе відповідальність"). І якби сьогодні педагог мав більше методичної підтримки, він би був впевненішим у своїх кроках, і було би менше супротиву.

Інший бар'єр - діти і батьки. Є багато методів, які допомагають працювати саме із вчительською і батьківською громадою з приводу упереджень щодо таких дітей. Працювати над створенням хорошого підґрунття, на яке можна накладати все інше.

Зі свого практичного досвіду я переконалась, що жодні семінари і лекції не допомагають у формуванні в батьків психологічної готовності прийняти дитину. Це має бути щось глибше - вправи, які дають можливість через власний досвід отримати емоції і переживання.

Часто у класі є мама (рідше тато), яка категорично проти інклюзивного класу і починає підбурювати інших батьків писати скарги, заяви, збирати підписи. Коли людина на власному досвіді відчуває, як почувають себе діти з особливими освітніми потребами, - у цей момент відбувається переключення. Саме через такі активності ми можемо достукатись і до батьків, і до педагогів.
Вікторія Топол, "Нова українська школа" Цей матеріал представлений ГО "Смарт освіта" в рамках проекту "Програма сприяння громадській активності "Долучайся!", що фінансується Агентством США з міжнародного розвитку (USAID) та здійснюється Pact в Україні. Зміст матеріалу є винятковою відповідальністю Pact та його партнерiв i не обов'язково відображає погляди Агентства США з міжнародного розвитку (USAID) або уряду США. Титульне фото: автор - FussSergei, Depositohotos

# data[].attributes.attachment_link.title
Кілька неочевидних тез про інклюзивну освіту

# data[].attributes.attachment_link.description
"Інклюзивне навчання має охоплювати всіх дітей, а не лише дітей з особливими освітніми потребами", - каже наукова співробітниця Інституту спеціальної педагогіки Інна Луценко. Під час mini-EdCamp у Славутичі вона розповіла про філософію інклюзії, а також про те, як переконати батьків-противників інклюзивного класу. Понятійний апарат Що таке інклюзивне освітнє середовище?

# data[].attributes.headline
Бельгія: три підходи до шкільного аудиту

# data[].attributes.subject
Бельгія: три підходи до шкільного аудиту

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В Україні розпочато перехід від інспектування шкіл до системи забезпечення якості шкільної освіти. Створена у 2017 році Державна служба якості освіти та її територіальні підрозділи будуть здійснювати зовнішнє оцінювання якості закладів освіти - інституційний аудит. Поки триває розблення процедур, стандартів та рекомендацій із забезпечення якості шкільної освіти, ми будемо знайомити вас із різними підходами до оцінювання якості шкіл у Європі та світі. Перша публікація - про досвід Бельгії
Бельгія - невелика країна з населенням в 11 мільйонів, багатомовна і різноманітна. У залежності від того, в якій саме частині країни ви перебуваєте, до вас звертатимуться фламандською, французькою чи німецькою. Враховуючи таке багатоманіття громад, підходи до шкільних систем у цій країні теж різняться. Чим саме - читайте далі.

Французька громада Бельгії

Оцінювання якості освіти у франкомовній Бельгії раніше стосувалося виключно вчителів, а не шкіл. Проте, 11 років тому, із ухваленням Декрету про Інспектування, це змінилося. Тепер зважають не лише на професійні якості вчителів, але й на рівень освітнього процесу в закладі освіти. Йдеться про те, чи відповідають шкільні програми затвердженим урядом, а шкільні матеріали та приладдя - навчальним потребам учнів.

Освітніми експертами, які проводять аудит, можуть стати колишні вчителі з досвідом роботи понад 10 років. Вони мають пройти спеціальний тест та випробувальний термін на цій посаді тривалістю 2 роки.

Як відбувається саме інспектування якості освіти у школі? Комісія відвідує заняття, вивчає внутрішню документацію, опитує учнів, спостерігає, як викладачі готуються до занять. Оскільки оцінюється навчальний процес загалом, то йдеться не про окремо взятих учителів, а про колектив. Однак, кожен учитель, до якого навідалися освітні експерти, отримує від неї зворотний зв'язок. Скільки тривати візиту до школи - вирішують самі аудитори.

Якщо інспектор знаходить невідповідності, які вимагають негайного виправлення, то він дає певний час на усунення цих проблем і призначає дату наступної перевірки. Якщо ж і вдруге він фіксує те саме, тоді підключається освітня служба радників та експертів.

Робота цієї служби якраз і полягає в тому, щоб підтримувати і тренувати шкільний менеджмент, аби досягти бажаних цілей і підняти рівень освітніх послуг.

Якщо говорити про внутрішнє оцінювання якості освіти, у французькій громаді Бельгії немає жодного конкретного механізму. Це справа шкільної ради, яка має моніторити шкільний план та оцінювати, наскільки добре він виконується. У такій раді беруть участь учителі, батьки, представники учнівського самоврядування та інші зацікавлені особи.

У кожної школи є так зване "табло успішності", яке включає в себе інформацію про стаж педагогів та прогрес учнів. Маючи ці дані, можна порівняти свою якість із середніми результатами шкіл франкомовної Бельгії. Це виключно внутрішня інформація - для широкої громадськості "табло успішності" лишається недоступним.

Німецька громада Бельгії

Це найменша громада Бельгії - тут трохи більше 71 тисячі жителів, однак чи не найстрогіший підхід до аудиту серед усіх громад. Німці особливу увагу приділяють загальним стандартам якості та відповідальності окремо взятих шкіл за свої результати. Аудиторів тут всього троє, і кожен з них, як і у франкомовній Бельгії, повинен мати не менше 10 років педагогічного стажу, а також пройти інтенсивний тренінг Міністерства освіти та підвищення кваліфікації землі Північний Рейн-Вестфалія (земля Федеративної Республіки Німеччина).

Саме оцінювання якості освіти відбувається за шістьма напрямами: освітні результати, навчання та викладання, шкільна культура, лідерство та шкільний менеджмент, вчительський професіоналізм, цілі й стратегії розвитку якості. У кожній категорії школа може отримати оцінку від 1 до 4, де 1 - школа є зразком для наслідування, а 4 - вимагає негайного поліпшення надання освітніх послуг. Далі ці шість категорій оцінки ділять на 28 аспектів. Наприклад: умови роботи, співпраця вчителів, лідерство шкільної адміністрації чи позакласне співробітництво. Ті водночас відповідають 149 стандартам якості, більше третини яких зосереджені на спостереженні у класі.

Аудит у німецькомовній спільноті Бельгії відбувається кожні 5 років. Перед приїздом до школи комісія попередньо детально вивчає її документацію. Під час самого візиту обов'язково має відвідати як мінімум половину всіх занять (окрім етики та філософії). Обов'язковим елементом перевірки за шістьма категоріями є також індивідуальні та групові інтерв'ю як із шкільним менеджментом та педагогічною радою, так і з учнями й батьками. Такий чіткий і скрупульозний підхід допомагає сформувати дуже детальні рекомендації з підвищення якості освіти в окремо взятій школі.

Приблизно за місяць після свого візиту комісія надсилає школі чернетку звіту. Ба більше, організовує так звану "фідбек-конференцію", щоб почути зауваження чи доповнення до свого звіту з боку школи. Проте, вона не обов'язково включить ці коментарі у свій звіт.

Зважаючи на оцінку якості, школа має самостійно сформувати цілі для покращення результатів. Протягом 4-х місяців директор школи повинен проінформувати аудиторів про те, які висновки зробила школа і яких заходів планує вжити. Комісія натомість усіляко сприяє і моніторить цей процес, відвідуючи школу кожні 2 роки.

Коли йдеться про внутрішню оцінку якості освіти, то тут, як і у франкомовній частині Бельгії, у шкіл є повна свобода дій. Вони самі визначають цілі й шляхи їх досягнення. Але, за потреби, можуть звернутися за допомогою, наприклад, до експертів з ради розвитку шкіл. Це безкоштовна послуга. Якщо ж школа хоче звернутися до незалежних експертів, то повинна сама на це знайти кошти.

Фламандська громада Бельгії

У найбільшій громаді Бельгії, фламандській, так званий Інспекторат має роль радника. Усі його рекомендації стають чинними лише після ухвалення фламандським урядом. Щоб стати членом Інспекторату, потрібно мати 8 років досвіду в освітній сфері. Крім того, пройти оцінювання, місячний тренінг та річне випробування. Тут вимоги до майбутніх аудиторів чи не найстрогіші у всій Бельгії.

Сама система оцінки шкіл у фламандській громаді складається із багатьох напрямів, які мають дати повну картину шкільних процесів та прогнозованого майбутнього здобувачів освіти. На відміну від сусідніх громад, фламандська звертає особливу увагу на контекст кожної школи, а саме на соціоекономічні показники сімей, історію та місцезнаходження школи.

Головними індикаторами тут визначають учнівську успішність, задоволеність освітнім процесом, шкільну кар'єру (прогрес під час навчання) та результати опісля (яку вищу освіту здобувають, яку позицію займають на ринку праці). Серед особливих категорій в оцінюванні є ще "розвиток візії школи", "коучинг та наставництво" та "благополуччя усіх учасників освітнього процесу".

Зовнішня оцінка якості освіти відбувається кожні 10 років. Аудит триває три тижні. Протягом першого тижня комісія здійснює ознайомчий візит до школи і вивчає внутрішню документацію. Також у цей час учнів просять заповнити короткі анкети, де вони мають можливість самостійно оцінити, наскільки їм комфортно навчатися в цій школі. Протягом другого тижня комісія відвідує уроки та інші заняття. Протягом третього - готує звіт з побаченого й почутого. На відміну від франко- та німецькомовної спільнот Бельгії, у цій частині країни всі звіти є доступними широкому загалу.

Що об'єднує всі три громади Бельгії - це вільний підхід до внутрішнього забезпечення якості освіти. Саме через відсутність чітко прописаних вимог, кожна школа сама вирішує, яким чином це робити.

Відповідно, оцінити загальний рівень чи порівняти школи видається непростою задачею. Втім, велика перевага фламандської спільноти в тому, що тут діє так звана "служба шкільних радників", яка допомагає школам розробляти власні механізми оцінки якості. Ця служба у співпраці із фламандською владою створила інструмент для самооцінки, який можуть використовувати школи для моніторингу свого прогресу.

Крім того, фламандський уряд організовує та фінансує тренінги для вчителів та шкільного менеджменту із різних дисциплін. Наприклад, із комп'ютерної грамотності. Також для шкіл створили окремий інструмент - три види тестів, які мають сприяти їм в забезпеченні якості освіти.
Публікація підготовлена Юлією Гудошник в рамках проекту "Розвиток системи забезпечення якості шкільної освіти" (за підтримки EDGE) Титуьне фото: автор - Syda_Productions, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
Бельгія: три підходи до шкільного аудиту

# data[].attributes.attachment_link.description
В Україні розпочато перехід від інспектування шкіл до системи забезпечення якості шкільної освіти. Створена у 2017 році Державна служба якості освіти та її територіальні підрозділи будуть здійснювати зовнішнє оцінювання якості закладів освіти - інституційний аудит. Поки триває розблення процедур, стандартів та рекомендацій із забезпечення якості шкільної освіти, ми будемо знайомити вас із різними підходами до оцінювання якості шкіл у Європі та світі.

# data[].attributes.headline
Освітній експеримент: що корисного для вчителів у альтернативних проектах

# data[].attributes.subject
Освітній експеримент: що корисного для вчителів у альтернативних проектах

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
100 сесій, 37 спікерів, 15 методологічних семінарів, 20 освітніх проектів зі своїм досвідом - цьогорічний тижневий Сімейний кемп "Освітній експеримент" у цифрах. "Нова українська школа" розповідає, як відбувася ОЕ і про кілька ідей, які можна впровадити в будь-якій школі.
451 людина приїхали в табір під Вінницею в кінці червня для того, щоб докласти свою руку до створення нової стратегії шкільної освіти в країні. Хтось слухав, хтось ділився напрацюваннями, хтось планує застосувати отримані знання у вибудовуванні освітньої траєкторії своїх дітей, а хтось - створить альтернативну школу... Серед цих чотирьох з половиною сотень були діти і батьки, представники альтернативних освітніх проектів та вчителі зі "звичайних" шкіл.

Приїзд останніх на кемп став можливий завдяки спеціальній програмі знижок і стипендій.

Куратор проекту "Вчительскі стипендії ОЕ" Марина Каленюк розповідає: "11 вчителів відвідали кемп за стипендії від приватних осіб та районних адміністрацій. Завдяки цьому ми наблизилися до втілення мрії про зміни в суспільстві через державну школу. Півроку команда шукала інвесторів, збирала стипендії невеличкими сумами та розшукувала вчителів, які також зацікавлені в змінах та нових експериментах. Ми віримо, что ці працівники державних освітніх установ зможуть розпочати зміни там".

Ірина Кузьмич з Тивріва працює в молодшій школі більше 30 років. Найбільше на "Освітньому експерименті" її вразив рівень свободи дітей. Адже тут створили насичену програму і водночас надали повну свободу. Свободу приєднатися до будь-якої з творчих, спортивних, інтелектуальних, ігрових задумів; свободу самому провести будь-який майстер-клас або організувати інший захід; свободу залишатися на самоті і нічого не робити, якщо було таке бажання.

Діти відмінно орієнтувалися в подіях і просторі без допомоги дорослих, впевнено себе почували в нових умовах, ба більше - самоорганізовувалися і створювали власний розвивальний і навчальне простір.

"Державна школа поки що затиснута, а тут настільки вільне спілкування батьків з дітьми і з вчителями! - діліться думками Ірина Миколаївна. - Я тут зрозуміла, що треба давати дітям більше свободи вибору, зменшити тиск та бажання, щоб усі всьому навчилися.
У мене вже сьомий набір дітей, і раніше був такий надлом в Україні, коли батьки начебто зневірилися, нічого не хотіли. А тут я бачу, що настав той період, коли батьки щиро зацікавлені, що вони ведуть за собою. Я для себе взяла ключ, як мені далі працювати - треба більше розвернутися до батьків".
Про самостійність дітей та довіру дорослих говорить і вчитель історії з Агрономічненської загальноосвітньої школи Тетяна Абдурашитова: "Мене на ОЕ вразило те, що діти і батьки - в гармонії. Діти тут нічого не бояться, зокрема виражати свою індивідуальність. Я побачила, що треба давати їм більше самостійності. Нас, вчителів "того покоління", навчили, що ми повинні пояснювати, а я побачила, що треба лишати дітям більше місця для висловлювання своєї думки".

Тема свободи і довіри піднімалася на багатьох сесіях. Творці московської Natural School Олексій Ширшов і Руфіна Кашапова впевнені, що розвиток ефективніше відбувається через ризик. Вони ділилися своїм досвідом проведення вільних прогулянок з дітьми на природі, у місті і навіть на занедбаних об'єктах замість традиційних уроків.

Ці прогулянки стимулюють у дітях пізнавальну активність і вміння самостійно формулювати запитання. А батькам і викладачам доводиться вчитися відпускати власні страхи (звісно, максимально забезпечуючи безпеку дітей, наприклад, під час роботи з сокирою або спуску з прямовисної стіни).

Німецький представник течії інтуїтивної педагогіки Дітер Шварц ділився своїм досвідом спілкування з дітьми нової генерації: "Я перестав дивитися на дитину, як на проблему. Я виходив з того, що кожна дитина робить у кожен момент свого життя максимум того, що може зробити саме в цей момент. Природним чином кожна людина креативна, оперативна і сповнена фантазії. Якщо здається, що це не так, значить, на шляху з'явилася якась перешкода. Потрібно просто виявити і усунути її. І насамперед я можу усунути конфлікти в своїй свідомості".

Як інструмент для роботи зі свідомістю Дітер ефективно використовує активні ігри в колі. Вони викликали справжнє захоплення в ... дорослих учасників кемпу.

Ольга Козакова, вчителька зі Львова, каже, що її зацікавила інтуїтивна педагогіка, робота в колі, можливість відчути того, хто поруч.
"Це можна робити в загальноосвітній школі на великій перерві, на початку уроку. Взагалі спочатку я себе не дуже комфортно почувала на кемпі, тому що розуміла, що тут люди зовсім інші, з альтернативних, з приватних шкіл. Але я була готова почерпнути нові ідеї і думки. І мені це вдалося, я знаю, що саме зможу використовувати в своїй роботі в школі. Наприклад, дуже хочеться взяти ідею вальдорфської школи, коли в кінці року вчитель говорить батькам про те, що, на його думку, сталося з дитиною за рік. У загальноосвітній школі підсумок - це табель, рейтинг, а тут зовсім інше бачення того, що дитина досягла. Адже насправді темпи розвитку дитини, її прогрес можуть і не збігатися з оцінками, не відбиватися в табелі".
Виступ засновника вальдорфської руху в Україні Наріне Мальцевої про створення комфортного простору між батьками і вчителями виявився актуальним для багатьох батьків і педагогів. Зокрема і для психолога Агрономічненської загальноосвітньої школи Лариси Бісікало.
"Ми спробуємо хоча б на прикладі одного класу отримати від батьків запит, дати їм свій і підписати "договір", - каже пані Лариса. - На прикладі вальдорфської школи нам показали, як це працює. Коли в нас будуть домовленості, нехай навіть не юридичні, усім будуть зрозуміліші цінності інших. У будь-якому випадку, невиконання домовленості стане хоча б приводом для розмови про це, для з'ясування позицій. Тут, на кемпі, я бачу дуже вмотивованих батьків з чіткою позицією. А в школі зазвичай ми стикаємося з батьками, які самі не дуже розуміють, чого хочуть. Ми хочемо їм показати, які взагалі варіанти і підходи бувають. І донести думку, що потрібно відповідати за те, чого тобі хочеться".
Тема суб'єктного підходу до дитини червоною ниткою пройшла через усі сесії "Освітнього експерименту". Так чи інакше про це говорили всі представники альтернативних шкіл. Демократична школа "Апельсин" з Санкт-Петербурга, в якій повноцінно функціонує дитячий парламент; вінницька школа "Аист", що зберігає дух новаторства вже 27 років; школа "Papaya", яка навчає в подорожах; школа "Кенгуру", що приділяє особливу увагу розвитку довіри між усіма учасниками освітнього процесу, і ще десяток динозаврів і новачків цього освітнього сегменту.

Учитель історії Юлія Голубаха зізнається: "Мене найбільше вразила позиція батьків. Я досі вважала, що вони хочуть тільки знань для дитини, а тут я побачила, що вони цікавляться емоціями дитини, її станом, спокійним навчання.
Послухавши колег, я захотіла зробити аналіз: що я можу дати дитині, чого не можу дати, що треба змінить в собі, щоб дати, або сказати, що я не можу цього зробити - зізнатися. Ми іноді боїмося зізнатися, що чогось не знаємо або не можемо. Це треба навчитися робити".
Наостанок - враження і натхненний висновок львів'янки Ольги Козаковою: "Державні школи - теж різні, вони теж налаштовані на зміни, на трансформацію. Дуже важливо обмінюватися ідеями з представниками альтернативи. Я однозначно розширила тут свою свідомість, своє уявлення про освіту. Я хочу змінюватися і змінювати щось у тій школі, де я працюю".
Ольга Фанагей-Баранова, спеціально для "Нової української школи" Титульне фото з Facebook-сторінки ОЕ

# data[].attributes.attachment_link.title
Освітній експеримент: що корисного для вчителів у альтернативних проектах

# data[].attributes.attachment_link.description
100 сесій, 37 спікерів, 15 методологічних семінарів, 20 освітніх проектів зі своїм досвідом - цьогорічний тижневий Сімейний кемп "Освітній експеримент" у цифрах. "Нова українська школа" розповідає, як відбувася ОЕ і про кілька ідей, які можна впровадити в будь-якій школі.

# data[].attributes.headline
Закордонний досвід шкільного аудиту: Чехія

# data[].attributes.subject
Закордонний досвід шкільного аудиту: Чехія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В Україні розпочато перехід від інспектування шкіл до системи забезпечення якості шкільної освіти. Створена у 2017 році Державна служба якості освіти та її територіальні підрозділи будуть здійснювати зовнішнє оцінювання якості закладів освіти - інституційний аудит. Поки триває розроблення процедур, стандартів та рекомендацій із забезпечення якості шкільної освіти та проведення інституційного аудиту, ми будемо знайомити вас із різними підходами до оцінювання якості шкіл у Європі та світі. У цьому тексті розповідаємо про досвід Чехії. Читайте також два попередні тексти - про Бельгію і Норвегію.
Хто і кого перевіряє?

Шкільна інспекція в Чехії існує вже понад 300 років. Щоправда, сучасний відповідний орган, шкільний інспекторат, створено на початку 90-х, а останні нововведення до порядку його роботи впровадили 13 років тому.

Головний офіс інспекції розташований у Празі і має підрозділи в кожній з 14-ти областей (країв). Чеська шкільна інспекція не обмежується контролем якості виключно загальноосвітніх шкіл. В її сферу інтересів також потрапляють заклади індивідуального навчання, художні школи, центри дозвілля, реабілітаційні центри, школи іноземних мов. Працівників чеської інспекції можна побачити не лише під час перевірки навчального закладу, але й на підсумковому екзамені, конкурсі на посаду директора школи, іспиті зрілості чи випуску із консерваторії.

Освітніми інспекторами в Чехії стають держслужбовці, які мають вищу освіту та мінімум 5 років педагогічної чи педагогічно-психологічної практики. Також до складу інспекційної команди за потреби можуть входити так звані контролюючі працівники (займаються виключно фінансовим аудитом) та запрошені особи (експерти з окремих питань, наприклад, з інклюзивної освіти).

Інспекційні перевірки - це моніторинг та контроль, який відбувається раз на 6 років. Однак, цим робота інспекторів не обмежується. Окрім комплексних перевірок, вони регулярно здійснюють перевірки на вимогу (у разі скарги) чи тематичні перевірки. Інспекція зобов'язана брати до уваги всі скарги, якщо вони стосуються її компетенції, і розглядає кожну скаргу, якщо є підозра на порушення освітньогго законодавства.

Тематичні ж перевірки стосуються, наприклад, дослідження проблеми булінгу чи охорони здоров'я в кількох школах. Про перевірки зазвичай повідомляють заздалегідь. Проте у випадку скарги на школу інспекційна комісія може навідатися туди зненацька.

Перед інспектуванням

Перед очною перевіркою школи інспекційна команда ознайомлюється, зокрема, із статистикою щодо дітей з особливими освітніми потребами чи дітей, яких не зарахували до першого класу (про те, як у Чехії приймають дітей до шкіл, читайте за цим посиланням).

Особливу увагу (на відміну від інших країн Європи) приділяють документам щодо планів професійного розвитку педпрацівників та процедур роботи зі скаргами. Усю необхідну інформацію для попереднього аналізу інспекція може отримати з електронної системи збору даних InspIS. Навчальні заклади зобов'язані нею користуватися і публікувати результати внутрішніх опитувань, звіти про травматизм у школі і так далі.

Також комісія ознайомлюється з даними щорічного звіту якості, який школа готує самостійно. Ось лише кілька прикладів того, що висвітлює школа в такому звіті: запобігання булінгу та прогулам, імідж школи в громаді, участь у міжнародних програмах, співпраця з профспілками та іншими зовнішніми партнерами. У розумінні чеських освітніх експертів, школа не може бути якісною без здорового психологічного клімату та побудови партнерств.

Як відбувається інспектування

Інспекція триває 3-5 днів, проте за потреби може бути продовжена. Команда (кількість осіб визначається залежно від типу закладу чи потреби перевірки - але не менше двох) фокусує увагу на розгляді та оцінці трьох аспектів якості: умов, в яких перебувають учні, перебігу освітнього процесу та його результатів.

Щоб дослідити ці питання, комісія не лише відвідує уроки, але й користується опитувальниками та спілкується з учасниками освітнього процесу. Інтерв'ю зі школярами мають відбуватися за участі педагогічного працівника і є додатковими, а не обов'язковими. Основний акцент усе ж роблять на спостереженні під час відкритих уроків. Окрім профільних предметів (кожен експерт щодня відвідує хоча б три відкриті уроки), члени інспекційної команди оцінюють проведення виховних годин, годин позакласного читання та груп подовженого дня.

Що оцінюють?

Лише в двох країнах ЄС - Чехії та Австрії - є широко окреслені параметри якості, але немає чітких стандартів. Тобто тут інспекція працює в певних межах, проте очікування від школи та бачення її прогресу формулює на основі власного досвіду. Проте школа може надати зауваження до інспекційного звіту, а також оскаржити "протокол контролю" (у наших реаліях - це Акт перевірки).

Інспекція насамперед звертає увагу на те, чи є у школи концепція розвитку, як вона сформульована і чи поділяють її педагогічні працівники. Цілі школи та її програма мають бути чітко окресленими та зрозумілими як педагогам, так і батькам. Залученість партнерів та реалізація спільних проектів з громадою теж є критерієм якості шкільної освіти.

Особливу увагу шкільна інспекція приділяє безпеці та здоров'ю дітей. Про що йдеться? Під час візиту в школу команда скрупульозно вивчає безпечність умов перебування у школі для дітей. Оцінює потенційні ризики та те, як школа на них реагує: ефективність профілактичних заходів після надзвичайних ситуацій, надання дітям першої медичної допомоги, організацію безпеки дітей під час масових акцій.

Йдеться і про психічне здоров'я: інспекція оцінює шкільну психологічну консультацію, оскільки від її роботи напряму залежить позитивний психологічний клімат та відсутність булінгу в школі.

Втім, така прискіплива увага до шкільної атмосфери та емоційного комфорту аж ніяк не применшує ваги навчальних досягнень учнів. Школа зобов'язана контролювати прогрес кожного учня та вчасно реагувати, щоб отримані результати максимально відповідали очікуваним відповідно до освітніх програм.

Інспекція дбає і про педагогів - їхні умови роботи і професійне зростання. Також вивчають те, як вчителі комунікують між собою, з учнями та батьками, як втілюють концепцію школи і чи достатньо вмотивовані. Дуже важливими індикаторами якості для інспекції є обмін досвідом між педагогами, інтеграція педагогів-початківців та конкретні кроки, зроблені для їхнього професійного розвитку.

Після інспекції

Після внутрішнього обговорення результатів перевірки між членами комісії, керівник команди обговорює їх із директором навчального закладу. Важливим у цій розмові для чеських фахівців є підкреслення сильних сторін школи та належна оцінка всіх позитивних змін, які вона впровадила.

Далі комісія переходить до слабких сторін та разом із директором розробляє рекомендації, які допоможуть покращити поточний стан справ у школі. У разі негативної статистики відвідування занять, низької успішності та прогулів, чеська інспекція намагається виявити причинни, які призвели до такої ситуації.

Після всіх обговорень та врахування коментарів керівництва школи, комісія формулює висновок та заповнює документи в електронній системі InspIS. Документ одразу стає доступним широкому загалу. На його основі центральний інспекторат з офісом у Празі складає свій річний звіт про ситуацію із якістю шкільної освіти у країні загалом та виділяє інспіраційні школи, які можуть запропонувати хороші практики для інших.

Школа може поки не заслуговувати на звання взірцевої для інших, але й не мати суттєвих порушень (тобто порушень закону). У такому випадку вона сама вирішує як (і чи потрібно) реалізовувати надані інспекцією рекомендації. Подібний підхід - також в Австрії та Угорщині. У решті ж країн (в яких Європейська Комісія досліджує контроль якості освіти) невиконання рекомендацій комісії тягне за собою дисциплінарну відповідальність.

Водночас, якщо чеська інспекційна комісія виявить порушення в особливо важких формах, то може запустити процес відставки директора чи виключення школи з Реєстру навчальних закладів, що призведе до її закриття. Остання практика характерна лише для Чехії та Словаччини. Проте в будь-якому разі цьому передує "робота над помилками" з боку школи. Тож, крайні заходи інспекція застосовує, лише якщо після встановленого дедлайну школа не виправляється.
Публікація підготовлена Юлією Гудошник в рамках проекту "Розвиток системи забезпечення якості шкільної освіти" (за підтримки EDGE) Титульне фото: автор - Bigandt, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
Закордонний досвід шкільного аудиту: Чехія

# data[].attributes.attachment_link.description
В Україні розпочато перехід від інспектування шкіл до системи забезпечення якості шкільної освіти. Створена у 2017 році Державна служба якості освіти та її територіальні підрозділи будуть здійснювати зовнішнє оцінювання якості закладів освіти - інституційний аудит.