# data[].attributes.body
Va ser rei de França i de Navarra4 entre 1774 i 1789, copríncep d'Andorra entre 1774 i 1793, i rei dels francesos entre 1789 i 1792. Va ser l'últim monarca abans de la caiguda de la monarquia per la Revolució Francesa, així com l'últim que va exercir els seus poders de monarca absolut. Va ser conegut com Ciutadà Capeto durant els quatre mesos que van precedir a la seva execució a la guillotina. Lluís XVI es va convertir en dofí de França després de la mort del seu pare i presumpte hereu, Luis de França. La tarda de el 13 d'agost de 1792, el rei dels francesos va ser oficialment detingut i fet presoner al Temple, una torre part d'una propietat de l'Estat i que va pertànyer a l'Ordre dels Templers, transformada en presó per a la família reial.

# data[].attributes.body
Maria Antònia Josefa Juana d'Habsburgo-Lorena, més coneguda sota el nom de Maria Antonieta d'Àustria, va ser una princesa arxiduquessa d'Àustria i reina consort de França i de Navarra. Quinzena i penúltima filla de Francisco I de l'Sacre Imperi Romà Germànic i de l'emperadriu Maria Teresa I d'Àustria, es va casar en 1770, als catorze anys, amb el llavors dofí i futur Lluís XVI de França, en un intent per estrènyer els llaços entre dues dinasties fins llavors enfrontades. El su regne va ser des de 1774 a 1793. En 1785 va començar a esfondrar-se la monarquia francesa per un incident relacionat amb un collaret molt valuós. Maria Antonieta volia fer-se amb ell, així que el cardenal Louis de Rohan va accedir a fabricar-ho en exclusiva per a ella. Però, quan va arribar a Versalles amb ell, no va anar a parar a mans de la reina, sinó de la comtessa de la Motte, que va fugir de París amb el botí.
Aquesta va ser la gota que va fer vessar el got i el poble va esclatar per la situació tan precària en la qual vivia enfront de l'opulència de la família reial. Va ser així com va començar la Revolució Francesa, i els reis van haver de fugir de Versalles. No obstant això, quan van arribar a Varennes els van reconèixer, i van procedir amb la seva detenció. Mentrestant, el poble va irrompre a Versalles i va saquejar per complet el palau.
Maria Antonieta i Lluís XVI van ser tancats a la Torre de l'Temple. El 21 de gener de 1793 lo va ser guillotinat. Ella va córrer la mateixa sort, i després de ser condemnada per traïció, va morir decapitada el 16 d'octubre d'aquest mateix any.

# data[].attributes.body
Era una escriptora occitana, activista política, feminist  i abolicionista. Va escriure l'any 1791 la Declaración dels Drets de la Dona i de la Ciutadana.
Va defensar la igualtat entre l'home i la dona en tots els aspectes de la vida pública i privada, incloent el dret a vot, l'accés a la feina públic ia la vida política, el dret a posseir i controlar propietats, a formar part de l'exèrcit, ia l'educació ia la igualtat de poder en l'àmbit familiar i eclesiàstic. Ha advocat per la supressió de el matrimoni i la instauració de l'divorci, pel reconeixement dels nens nascuts fora de matrimoni, i va proposar un contracte anual renovable a signar pels cònjuges.
Per les seves idees polítiques, fou guillotinadacel 3 de novembrecdel 1793, acusada de ser l'autora d'un cartell girondí.

# data[].attributes.body
Anne-Josèphe Théroigne de Méricourt, nascuda com Anne-Josèphe Terwagne de Marcourt, (Marcourt 13 d'agost de 1762 - París, 8 de juny de 1817) va ser una dona dedicada a la política i una personalitat durant la Revolució francesa.
El seu nom és una adaptació a l'francès de l'valón belga mentre que el cognom va ser una forma de burla de la premsa favorable a rei.

# data[].attributes.body
Sans-culottes és la denominació que hom donava a la França de la Revolució al poble pla (obrers, artesans), que no vestien com la noblesa i la burgesia, amb calça curta (culotte) i mitges, sinó amb calces llargues. Inicialment, va ser un terme despectiu, però després va ser exhibit amb orgull pels revolucionaris.

# data[].attributes.body
Més conegut com Maximilien Robespierre o Maximiliano Robespierre2 (Arres 6 de maig de 1758-París, 28 de juliol de 1794), va ser un advocat, escriptor, orador i polític francès sobrenomenat «l'Incorruptible». Va ser un dels més prominents líders de la Revolució francesa, diputat, president de la Convenció Nacional en dues ocasions, cap indiscutible de la facció més radical dels jacobins i membre de Comitè de Salvació Pública, entitat que va governar França durant el període revolucionari conegut com el Terror. Entre 1793 i 1794, el Comitè de Salvació Pública va liderar el denominat «Regne de el Terror», durant el qual va governar França de forma autocràtica, sumint a el país en un període de persecucions polítiques, incertesa generalitzada i contínues execucions per traïció, sedició, conspiració, entre molts altres crims. Aquest període va presentar a un Robespierre ferm, autoritari i decidit a eliminar de França de qualsevol opositor a la Revolució, arribant a justificar en la seva defensa l'ús de la pena de mort a la qual tant s'havia oposat en el passat.

# data[].attributes.body
El Jurament el Joc de Pilota (en francès: Serment du Jeu de Paume) va ser un compromís d'unió presentat el 20 de juny de 1789 entre els 577 diputats de l'tercer estat per no separar-se fins a dotar a França d'una Constitució, plantant cara a les pressions del rei de França Lluís XVI.

# data[].attributes.body
La presa de la Bastilla és un Esdeveniment de la Revolució Francesa que tingue lloc el 14 de juliol de 1789.
La rendició de la Bastilla, símbol de l'despotisme, va Fer l'Efecte d'1 sisme, a França com a Europa, Fins a la llunyana Rússia imperial. «Fortalesa de l'secret, i lloc sense justícia, la Bastilla va ser la primera fita de la Revolució». El 14 de juliol de 1789, dia en què la Bastilla és presa per assalt pèls Parisencs és, per tradició, considerat com l'inici de la fi de «l'Antic Regim» i el Cap amunt de la Revolució Francesa.
La Festa de la Federació va ser organitzada. A la mateixa data l'any següent, per coincidir amb el primer aniversari de l'Esdeveniment. La importància de la presa de la Bastilla ha estat exaltada pels historiadors romàntics, com Jules Michelet, que n'han fet un símbol fundador de la República. Aquest no era defensat més que per un grapat d'homes, però que va fer prop de cent morts entre els assaltants. N'hi va haver sis entre els assetjats, entre els quals el governador M. de Launay.

# data[].attributes.body
Esdevinguda durant la nit del 20 al 21 de juny de 1791 fou un episodi de la Revolució Francesa què Lluís XVI i la família reial intentaren fugir, disfressats d'aristòcrates russos.

Quan la família reial va tornar custodiada a París, les masses revolucionàries van rebre el carruatge amb un silenci hostil. Lluís XVI i la seva família foren posats sota arrest domiciliari a les Teuleries. A partir d'aleshores, va créixer el sentiment republicà a França, ja que el rei havia perdut tota credibilitat com a monarca constitucional.
D'ençà de la tardor de 1791, Lluís XVI va confiar la seva salvació en la intervenció estrangera. Al mateix temps, va encoratjar la facció dels girondin de l'Assemblea Legislativa a arribar a la guerra contra Àustria esperant que una desfeta militar francesa dugués a la restauració de la seva autoritat reial. Influït per Maria Antonieta, el rei va rebutjar el consell dels constitucionalistes moderats, dirigits per Antoine Barnave, d'aplicar la constitució francesa, promulgada el 1791, que el sobirà havia jurat mantenir, en comptes d'atiar la contrarevolució de sotamà.

# data[].attributes.body
A contracor, el rei Lluís XVI i els poderosos van haver van haver d’acceptar la nova monarquia constitucional imposada per la Revolució. Les condicions d’aquesta, però, tampoc van resultar satisfactoris pel gruix de la població francesa, ni encara menys, per a les monarquies absolutistes europees, les quals, preocupades per la seva pròpia supervivència i perquè la Revolució no s’estengués, van declarar la guerra a França. En aquesta situació, el poble va donar suport a la facció revolucionària més radical, els jacobins, liderats per la figura de l’advocat Maximilien Robespierre. La Convenció va acusar aleshores el rei de traïció i, condemnat a mort, Lluís XVI, el ciutadà Capet, va ser decapitat el gener de 1793. Així van ser els darrers instants del rei de França, segons va explicar-los el ciutadà Philippe Pinel:

El rei va contemplar el patíbul amb serenitat. El botxí va seguir el costum de tallar els cabells del condemnat, que es va guardar a la butxaca.

Aleshores, el rei va pujar al patíbul. El retruny dels timbals omplia l’aire, tal vegada per a evitar que la multitud cridés en favor de la gràcia cap al condemnat. Els timbals van callar un moment, quan el rei va fer un gest, però a una ordre de l’oficial de la Guàrdia Nacional, hi van tornar amb més força, de manera que, de les paraules del rei, només es va sentir alguna cosa semblant a “Perdono els meus enemics”.

Aleshores, l’oficial va ordenar al botxí que procedís. En un moment, Lluís va ser estirat a la guillotina i el seu cap va ser tallat amb tanta rapidesa que amb prou fines va tenir temps de patir. Aquest és el principal mèrit de l’instrument assassí que porta el nom del doctor que l’ha inventat. El botxí va aixecar la testa del cabàs i la va mostrar al poble.

L’expressió de molts espectadors va canviar en aquell moment. L’aire de consternació i vergonya va esvair-se per donar pas a un crit de “Visca la Nació!”

# data[].attributes.body
Va ser el producte d'un cop d'estat dins la Revolució francesa. Va anar dirigida contra els Jacobins els quals havien dominat el Comitè de Salvació Pública. Va ser impulsada per la votació de la Convenció Nacional per executar Maximilien Robespierre, Louis Antoine de Saint-Just, i d'altres líders membres del govern revolucionari. Va ser la fi de la fase més radical de la Revolució francesa.

El nom de Termidoriana es refereix a la data del 9 de Termidor de l'any II (27 de juliol de 1794), que és la data d'acord amb el Calendari Republicà Francès quan Robespierre i altres revolucionaris radicals van ser atacats d'acord amb la resolució presa per la Convenció Nacional. La reacció termidoriana també es refereix al període que hi va haver fins que la Convenció Nacional va ser reemplaçada pel Directori. Figures prominents de la Reacció Termidoriana inclouen Paul Barras, Jean-Lambert Tallien i Joseph Fouché.

# data[].attributes.body
La guillotina era una máquina utilizada para aplicar la pena capital por decapitación.
Aunque está asociada popularmente con Francia y la Revolución de 1789, durante la cual ocupó un papel fundamental (especialmente en el periodo del Terror), se utilizó también en otros países europeos como Reino Unido, Bélgica, Suecia, Italia y Alemania hasta bien entrado el siglo XX.

El primer ajusticiado de esta forma fue un bandido de caminos condenado por robo a mano armada llamado Nicolas-Jacques Pelletier, el 25 de abril de 1792. La última ejecución efectuada en Francia con este método tuvo lugar el 10 de septiembre de 1977; el ajusticiado se llamaba Hamida Djandoubi y era un inmigrante tunecino que había asesinado a su exnovia.
El uso de la guillotina finalizó con la abolición progresiva de la pena de muerte en Europa. En Suecia, la guillotina dejó de ser utilizada en 1910, en Bélgica en 1918, en la República Federal de Alemania en 1949 y en la República Democrática de Alemania en 1969. Después de sucesivas movilizaciones por parte de organizaciones de derechos humanos, y siguiendo las recomendaciones del Consejo de Europa y del Parlamento Europeo, la pena de muerte fue abolida en Francia por el presidente de la República François Mitterrand en 1981. El 19 de febrero de 2007, el Parlamento francés modificó la Constitución para que reflejase la abolición de la pena de muerte.
En 1933 Hitler dijo en un periódico "al menos, no hemos establecido una guillotina". Sin embargo, en octubre de 1936 el ministro de Justicia, Frank Gurtzner, encargó veinte guillotinas para las prisiones alemanas. Los nazis mataron a 16 500 personas con este método. Algunas de las víctimas más conocidas ejecutadas con este método fueron Helmuth Hübener, un joven de 17 años que había repartido panfletos contra la guerra en Hamburgo, y el héroe de la resistencia alemana Willi Graf.​
En 1996, el legislador demócrata estadounidense Doug Teper, representante del Estado de Georgia, propuso sustituir la silla eléctrica por la guillotina a fin de evitar todo sufrimiento al condenado y permitir la donación de órganos. La propuesta fue rechazada por considerar que la guillotina es un método salvaje por lo sangriento.​