# data[].attributes.headline
Засоби охорони об'єкта

# data[].attributes.subject
Засоби охорони об'єкта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ця стаття Можливо, її необхідно доповнити, переписати або вікіфікувати. потребує істотної переробки.
Пояснення причин та обговорення - на сторінці Вікіпедія: Статті, що необхідно поліпшити.
Тому, хто додав шаблон: зважте на те, щоб повідомити основних авторів статті про необхідність поліпшення, додавши до їхньої сторінки обговорення такий текст:
{{subst:поліпшити автору|Технічні засоби охорони|11 січня 2019}} ~~~~,
а також не забудьте описати причину номінації на підсторінці Вікіпедія:Статті, що необхідно поліпшити за відповідний день

Технічні засоби охорони (ТЗО) - технічні засоби, що використовуються під час провадження охоронної діяльності: системи, прилади та обладнання для виявлення, оповіщення й попередження про наявність небезпеки для життя людей та/або майна.

Практика охоронної діяльності доводить необхідність наукового підходу до вирішення проблем і задач охорони об'єктів, перш за все, якщо це особливо важливі, особливо небезпечні об'єкти, об'єкти підвищеного ризику або об'єкти, де зберігаються матеріальні цінності (банки, сховища дорогоцінного каміння і металів, тощо).

Головне завдання, яке повинні вирішувати технічні засоби охорони - сприяти підвищенню надійності охорони об'єктів при максимальній надійності та ефективності роботи технічних засобів.

У процесі зберігання і обробки інформація може піддаватися впливу як випадкових, так і навмисних факторів. Усі потенційні загрози за природою їх виникнення поділяються на два класи: природні (об'єктивні) і штучні (суб'єктивні).

Природні загрози - це загрози, які викликані впливами об'єктивних фізичних процесів або стихійних природних явищ та не залежать від людини.

Штучні загрози - це загрози, які викликані діяльністю людини.

Серед них можна виділити:

ненавмисні загрози(випадкові), викликані помилками в проектуванні інформаційних систем та їх елементів, помилками програмного забезпечення, помилками в діях обслуговуючого персоналу, тощо;

навмисні загрози, пов'язані з корисливими намірами людей (зловмисників).

До випадкових загроз відносяться:

вплив сильних магнітних полів на магнітні носії інформації або дефекти обладнання, що призводять до пошкодження або знищення інформації, яка зберігається;

недбале зберігання та облік носіїв, а також їх нечітка ідентифікація;

помилки в програмах обробки інформації;

помилки в роботі апаратури, що викликані перепадами напруги в мережі живлення, несправностями енергопостачання, тимчасовими або постійними помилками в її схемах;

ненавмисні дії, що призводять до часткової або повної відмови системи або руйнування її апаратних, програмних, інформаційних ресурсів (ненавмисне псування устаткування, видалення, спотворення файлів з важливою інформацією або програм, в тому числі системних, тощо);

неправомірне вимкнення обладнання або зміна режимів роботи пристроїв і програм;

ненавмисне псування носіїв інформації;

запуск програм, що можуть призвести до втрати працездатності системи (зациклення) або здійснюють незворотні зміни в системі (форматування або реструктуризацію носіїв інформації, видалення даних, тощо);

нелегальне впровадження та використання програм, які не є необхідними для виконання службових обов'язків;* нелегальне впровадження та використання неврахованих програм, які не є необхідними для виконання службових обов'язків;

необережні дії, що призводять до розголошення конфіденційної інформації;

розголошення, передача або втрата атрибутів розмежування доступу (паролів, ключів шифрування, ідентифікаційних карток, перепусток, тощо);

вхід в систему з ігноруванням засобів захисту (завантаження сторонньої операційної системи зі змінних магнітних носіїв, тощо);

некомпетентне використання, налаштування або неправомірне відключення засобів захисту персоналом служби безпеки;

пересилання даних за помилковою адресою абонента (пристрою);

ненавмисне пошкодження каналів зв'язку.

маскування під істинного користувача;

використання службового становища, тобто незапланований перегляд (ревізія) інформації співробітниками об'єкту, що охороняється;

фізичне руйнування системи або виведення з ладу її найбільш важливих компонентів;

відключення або виведення з ладу підсистем забезпечення безпеки інформаційної системи;

зміна режимів роботи пристроїв або програм;

підкуп або шантаж персоналу або окремих користувачів, що мають визначені повноваження;

викрадення або несанкціоноване копіювання носіїв інформації;

вилучення залишкової інформації з оперативної пам'яті та зі зовнішніх запам'ятовуючих пристроїв;

незаконне отримання паролів та інших реквізитів розмежування доступу з подальшим маскуванням під законного користувача;

розкриття шифрів криптозахисту інформації;

впровадження апаратних і програмних закладок і вірусів, що дозволяють "обійти" систему захисту, таємно і незаконно здійснювати доступ до системних ресурсів;

незаконне підключення до ліній зв'язку з метою введення помилкових повідомлень або модифікації переданих повідомлень;

незаконне підключення до ліній зв'язку з метою прямої підміни законного користувача шляхом його фізичного відключення після входу в систему і успішної аутентифікації з подальшим введенням дезінформації;

перехоплення даних, переданих по каналах зв'язку, і їх аналіз з метою з'ясування протоколів обміну, правил входження у зв'язок і авторизації користувача для подальших спроб їх імітації для проникнення в систему.

Основні ненавмисні штучні загрози (дії, що здійснюються випадково, через незнання, неуважність або недбалість, з цікавості, але без злого умислу) це:

ненавмисні дії, що призводять до часткової або повної відмови системи або руйнування апаратних, програмних, інформаційних ресурсів системи (ненавмисне псування устаткування, видалення або спотворення файлів з важливою інформацією або програм, в тому числі системних, тощо);

ненавмисне псування носіїв інформації;

нелегальне впровадження та використання неврахованих програм (ігрових, навчальних, технічних та інших, які не є необхідними для виконання порушником своїх службових обов'язків) з необґрунтованою витратою ресурсів (завантаження процесора, оперативної пам'яті і пам'яті на зовнішніх носіях);

зараження комп'ютера вірусами;

необережні дії, що призводять до розголошення конфіденційної інформації, або роблять її загальнодоступною;

розголошення, передача або втрата атрибутів розмежування доступу (паролів, ключів шифрування, ідентифікаційних карток, перепусток тощо);

ігнорування організаційних обмежень (установлених правил) доступу до системи;

некомпетентне використання, налаштування або неправомірне відключення засобів захисту персоналом служби безпеки;

пересилання даних за помилковою адресою абонента (пристрою);

введення помилкових даних;

ненавмисне пошкодження каналів зв'язку.

Як правило, це прямий фізичний вплив на або об'єкт, що охороняється, а саме:

фізичне руйнування системи (вибух, підпал, тощо) або виведення з ладу найбільш важливих компонентів системи (пристроїв, носіїв важливої інформації, осіб з числа персоналу, тощо);

відключення або виведення з ладу важливих підсистем (електроживлення, охолодження та вентиляції, ліній зв'язку, тощо);

дії по дезорганізації функціонування системи (зміна режимів роботи пристроїв або програм, страйк, саботаж персоналу, використання потужних радіоперешкод на частотах пристроїв системи, тощо);

впровадження агентів у число персоналу системи (в тому числі, в адміністративну групу, відповідальну за безпеку);

вербування (підкуп, шантаж, тощо) персоналу або окремих користувачів, які мають певні повноваження;

застосування підслуховуючих пристроїв, дистанційної фото- і відеозйомки з метою викрадення важливої інформації;

перехоплення електромагнітних, акустичних та інших випромінювань пристроїв і ліній зв'язку, а також наведення потужних випромінювань на допоміжні технічні засоби, які не беруть безпосередньої участі в обробці інформації (телефонні лінії, мережі живлення, опалення, тощо);

викрадення носіїв інформації (магнітних дисків, стрічок, мікросхем пам'яті, запам'ятовуючих пристроїв і ПК);

несанкціоноване копіювання носіїв інформації;

викрадення виробничих відходів (роздруківок, записів, списаних носіїв інформації, тощо);

зчитування залишкової інформації з оперативної пам'яті і з зовнішніх запам'ятовуючих пристроїв;

незаконне отримання паролів та інших реквізитів розмежування доступу (агентурним шляхом, використовуючи недбалість користувачів, шляхом підбору, імітації інтерфейсу системи, тощо) з подальшим маскуванням під зареєстрованого користувача ("маскарад");

несанкціоноване використання терміналів користувачів, що мають такі унікальні фізичні характеристики, як номер робочої станції в мережі, адресу в системі зв'язку, апаратний блок кодування, тощо;

розкриття шифрів криптозахисту інформації;

застосування спеціальних апаратних засобів, програмних закладок і вірусів (типу "троянський кінь" і "жучки"), тобто програм, які дозволяють подолати систему захисту, таємно і незаконно здійснювати доступ до системних ресурсів з метою реєстрації та передачі дезінформації або дезорганізації функціонування системи.

Для досягнення мети зловмисники найчастіше використовують сукупність вищеперерахованих способів.

Елементами технічного захисту об'єктів є:

засоби виявлення;

засоби управління доступом до об'єкту;

засоби збору, обробки і відображення інформації від систем виявлення;

засоби постового телефонного (радіо) зв'язку і тривожно-викличної сигналізації;

технічні засоби спостереження;

засоби розвідки;

допоміжні засоби (система електроживлення технічних засобів охорони, кабельні мережі і комунікації, тощо);

електризовані загородження.

На базі вищезазначених елементів будується наступні системи технічних засобів охорони:

Центральний пульт управління, що включає в себе:

автоматизовані робочі місця операторів, адміністраторів систем (комплексу), постів охорони та служби безпеки;

засоби збору, обробки та відображення інформації - комп'ютери, керуючі панелі, сервери, пульти, консолі управління та інша апаратура.

Система охоронної і тривожної сигналізації, що включає в себе:

засоби виявлення - сповіщувачі, датчики (сенсори);

засоби тривожної сигналізації - кнопки, педалі, сповіщувачі;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система пожежної сигналізації, що включає в себе:

засоби виявлення - пожежні сповіщувачі (теплові, димові, світлові, газові, температурні, тощо;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система охоронного телебачення, що включає в себе:

камери відеоспостереження;

пульти управління;

пристрої обробки і збереження відеоінформації;

Система контролю і управління доступом, що включає в себе:

приймальні пристрої доступу - ідентифікатори особистості, зчитувачі, кодонаборні пристрої, пульти, панелі і консолі управління, тощо;

виконавчі пристрої доступу - електромеханічні, електромагнітні і механічні кодові замки, автоматичні турнікети та шлагбауми, тощо;

засоби виявлення різного типу- металодетектори, виявителі вибухових речовин і радіаційних матеріалів, тощо;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система безперебійного і резервного електроживлення, що включає в себе:

джерела безперебійного електроживлення;

генератори бензинові, дизельні;

випрямлячі і блоки живлення;

акумулятори.

Система оперативного і постового зв'язку, що включає в себе:

засоби проводового службового зв'язку;

засоби гучномовного службового зв'язку;

засоби реєстрації службових переговорів;

засоби радіозв'язку охорони.

Система оповіщення та управління евакуацією, що включає в себе:

засоби оповіщення - сирени, гучномовці, світлові табло і покажчики, тощо;

засоби контролю і управління зонами оповіщення та аварійної автоматикою - підсилювачі, комутатори, магнітофони, мікрофони, тощо.

Технічні засоби охорони повинні надійно спрацьовувати при будь-яких обставинах, що можуть виникнути на об'єкті. Погодні умови, температура повітря, рельєф місцевості, перепади напруг - це параметри, які можуть впливати на надійність роботи технічних засобів охорони.

Тобто надійність роботи технічних засобів охорони визначається:

високою стійкістю технічних засобів охорони до перешкод;

забезпеченням виявлення зловмисника в умовах, які оговорюються в технічній документації.

Технічні засоби охорони повинні забезпечувати:

своєчасну сигналізацію про спробу проникнення на об'єкт, що охороняється, а також сигналізацію про несанкціонований доступ до елементів технічних засобів охорони;

автоматизований збір, обробку, відображення, документування інформації, контроль та діагностику елементів системи охорони;

автоматичне управління комплексами технічних засобів охорони і їх функціональними елементами, передачу сигналів стану і контролю технічних засобів;

санкціонований доступ на об'єкти, що охороняються, з документуванням і накопичуванням даних про доступ на об'єкти;

стійке функціонування даних про доступ на об'єкти;

можливість програмування режимів і алгоритмів роботи;

стійкість системи до кліматичних та погодних умов;

побудова за блочно-модульним принципом із можливістю утворення базового комплексу і гнучких архітектур, що забезпечують можливість проведення їх поетапної модернізації і нарощування системи охорони;

безпеку експлуатації та електромагнітну сумісність з іншими системами;

зняття з охорони об'єктів повинне робитися за допомогою введення спеціального коду на клавіатурі пульта управління сигналізацією;

гарантія на охоронну систем повинна складати 18 місяців з моменту підписання акту виконаних робіт.

Система енергоживлення технічних засобів охорони повинна забезпечувати:

безперервне електроживлення усіх елементів технічних засобів охорони;

автоматичний перехід від основного до резервного джерела живлення з забезпеченням необхідного рівня охорони протягом 12 годин;

захист від мережевих, комунікаційних і електромагнітних та інших перешкод;

захист від несанкціонованого доступу до органів управління джерелами електроживлення.

# data[].attributes.attachment_link.title
Технічні засоби охорони

# data[].attributes.attachment_link.description
Ця стаття Можливо, її необхідно доповнити, переписати або вікіфікувати. потребує істотної переробки.Пояснення причин та обговорення - на сторінці Вікіпедія: Статті, що необхідно поліпшити.

# data[].attributes.headline
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.subject
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.body
Захисту від витоку технічними каналами на об'єкті інформаційної діяльності (далі – ОІД) підлягає інформація, що становить державну таємницю. Захист іншої інформації з обмеженим доступом (далі – ІзОД) від витоку технічними каналами на ОІД здійснюється за рішенням розпорядника цієї інформації.

# data[].attributes.headline
Ідентифікація та аутентифікація суб'єктів

# data[].attributes.subject
Ідентифікація та аутентифікація суб'єктів

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Павло Зінченко

# data[].attributes.attachment_link.title
10-11 клас Ідентифікація та аутентифікація користувачів 7 урок

# data[].attributes.headline
Системи розмежування за управлінням доступу

# data[].attributes.subject
Системи розмежування за управлінням доступу

# data[].attributes.body
Системи розмежування доступу Такі системи призначені для реалізації правил розмежування доступу суб'єктів до даних, мережевих пристроїв створення твердих копій і обміну даними між суб'єктами мереж, а також для управління потоками даних в цілях запобігання запису даних на носії і ін.

# data[].attributes.headline
Матрична модель доступу

# data[].attributes.subject
Матрична модель доступу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Матрична модель

Найбільш ефективним засобом розподілу повноважень суб'єктів по відношенню до об'єктів є матриця доступу (рис. 12.1), в якій: рядки відповідають безлічі суб'єктів, які здійснюють доступ до інформації, а стовпці відповідають безлічі об'єктів, що містять захищається інформацію.

У матричної моделі, або моделі Харрісона - Руззо - Ульмана [24], реалізуються діскреціонное управління доступом (Discretionary Access Control - DAC) суб'єктів до об'єктів і контроль над поширенням прав доступу. Повноваження на виконання відповідних дій визначаються безліччю прав доступу (володіти інформацією, читати, писати, виконувати програму, додавати інформацію, змінювати інформацію і т.д.). Елемент матриці містить список видів доступу суб'єкта до об'єкта , причому зазначені види доступу належать безлічі прав доступу R. У процесі роботи інформаційної системи доступ до об'єктів контролюється спеціальним монітором, який перехоплює, перевіряє і присікає всі недозволені спроби доступу до об'єктів. Тому суб'єкт отримує ініційований ним доступ до об'єкта тільки в разі, якщо елемент матриці містить повноваження на виконання відповідних дій. Якщо суб'єкт володіє об'єктом, він має можливість змінювати права доступу інших суб'єктів до цього об'єкта. Якщо деякий суб'єкт управляє іншим суб'єктом, він може позбавити права доступу цього суб'єкта або передати свої права доступу цьому суб'єкту.

Матриці доступу реалізуються зазвичай у вигляді:

* списків доступу для кожного об'єкта (він ідентичний колонки матриці доступу, відповідної цьому об'єкту). На практиці списки доступу застосовуються при створенні нових об'єктів і визначенні порядку їх використання або зміну прав доступу до об'єктів;

* мандатних списків, який приписується кожному суб'єкту (він рівносильний рядках матриць доступу, відповідної цьому суб'єкту). Мандатні списки об'єднують всі права доступу суб'єкта.

Коли суб'єкт має права доступу по відношенню до об'єкта, то пара (об'єкт - права доступу) називається мандатом об'єкта. Деякі операційні системи підтримують обидва види списків. На початку роботи, коли користувач

Мал. 12.1. матриця доступу

входить в систему або починає виконання програми, використовуються тільки списки доступу. При першій спробі отримання доступу до списку доступу аналізуються і перевіряються права суб'єкта на доступ до об'єкта. При наявності прав вони приписуються в мандатний список суб'єкта, і права доступу в подальшому перевіряються з цього списку. При використанні обох видів списків список доступу часто розміщується в словнику файлів, а мандатний список - в оперативній пам'яті, коли суб'єкт активний.

Матриця доступу може бути реалізована і за допомогою так званого механізму замків і ключів , суть якого полягає в наступному. Кожен суб'єкт наділений певним типом (А) і має замок (3) і ключ (К) у вигляді послідовності символів. Кожному суб'єкту також пропонується послідовність символів, звана ключем. Якщо суб'єкт хоче отримати доступ типу А до об'єкта (іншому суб'єкту), то спочатку виявляється, чи володіє він ключем до пари (А, 3) цього об'єкта.

До недоліків застосування матриць доступу з усіма суб'єктами і об'єктами можна віднести обмеження на розмірність матриць. Для її зменшення застосовують методи стиснення, засновані на об'єднанні в групи користувачів (наприклад з однаковими повноваженнями), термінів, що захищаються даних.

# data[].attributes.attachment_link.title
МОДЕЛІ І ТЕХНОЛОГІЇ БЕЗПЕКИ

# data[].attributes.attachment_link.description
Найбільш ефективним засобом розподілу повноважень суб'єктів по відношенню до об'єктів є матриця доступу (рис. 12.1), в якій: рядки відповідають безлічі суб'єктів, які здійснюють доступ до інформації, а стовпці відповідають безлічі об'єктів, що містять захищається інформацію. У матричної моделі, або моделі Харрісона - Руззо - Ульмана [24], реалізуються діскреціонное управління доступом (Discretionary Access Control - DAC) суб'єктів до об'єктів і контроль над поширенням прав доступу.

# data[].attributes.headline
 Особливості реалізації системи

# data[].attributes.subject
 Особливості реалізації системи

# data[].attributes.headline
Сенс поняття "Розмежування доступу"

# data[].attributes.subject
Сенс поняття "Розмежування доступу"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу.

Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

При розгляді взаємодії двох об'єктів комп'ютерної системи, що виступають як приймальники або джерела інформації, слід виділити пасивний об'єкт, над яким виконується операція, і активний об'єкт, який виконує або ініціює цю операцію.

Коли користувачі або процеси намагаються одержати доступ до пасивних об'єктів, механізми, що реалізують керування доступом, на підставі політики безпеки і перевірки атрибутів доступу можуть "прийняти рішення" про легальність запиту. Використовуючи набір атрибутів доступу відповідно до прийнятої політики безпеки, можна реалізувати довірче керування доступом, адміністративне, контроль за цілісністю та інші види керування доступом.

Для відображення функціональностi комп'ютерної системи використовується концепція матриці доступу. Матриця доступу являє собою таблицю, уздовж кожного виміру якої відкладені iдентифікатори об'єктів комп'ютерної системи, а елементами матриці виступають дозволені або заборонені режими доступу. Матриця доступу може бути двомірною (наприклад, користувачі/пасивні об'єкти або процеси/пасивні об'єкти) або тримірною (користувачі/процеси/пасивні об'єкти).

Термінологія в галузі захисту інформації в комп'ютерних системах від несанкціонованого доступу

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмежування доступу

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу. Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.