# data[].attributes.body
Opettaja oli erittäin hyvä ja tuntui tietävän mistä puhuu. Kurssi olisi tietenkin voinut olla laajempi ja järjestää aikasemmin, moni aikaisemmin valmistuneista missasi nyt tärkeän ja mielenkiintoisen aiheen. Myös opetustapa jossa oppilaat pistettiin tekemään töitä ja jakamaan tietonsa oli mukava ja hyvä opetustapa. Harmi homma että, saatiin näin hyvä opettaja vasta näin lopussa ja niin lyhyeksi aikaan :)

# data[].attributes.headline
Uusi Jokeri elokuva uppoutuu hyvin mielenterveyttä käsitteleviin asioihin

# data[].attributes.subject
Uusi Jokeri elokuva uppoutuu hyvin mielenterveyttä käsitteleviin asioihin

# data[].attributes.body
- Synkkä
- Psykedeelinen
- Ahdistava
- Hyvä kuvaus nykyajan ongelmista yhteiskunnassa

# data[].attributes.attachment_link.title
JOKER - Final Trailer - Now Playing In Theaters

# data[].attributes.body
Masentunut nuori voi koulussa vetäytyä syrjään ja keskittymisvaikeudet haittaavat usein koulutyötä. Nuoren iloisuus voi olla kadonnut ja nuori saattaa käyttäytyä kuin millään ei olisi väliä. Kaveriporukat saattavat jäädä eivätkä harrastuksetkaan enää kiinnosta. Nuorella voi olla nukahtamis- ja univaikeuksia ja myös nuoren ruokahalussa voi olla muutoksia: ruokahalu on usein huono, mutta se voi myös lisääntyä ja paino vaihdella. Nuorella saattaa olla jatkuva huoli omasta kehosta ja hänellä voi olla myös fyysisiä oireita, kuten vatsakipuja, päänsärkyä tai epämääräistä kipua. Nuoren masennustiloihin voi myös liittyä itsetuhoisia ajatuksia, itsetuhoisuutta tai ajatuksia itsemurhasta, etenkin, jos masennukseen liittyy päihdeongelma.

# data[].attributes.body
Amfetamiini (alfametyylifenetyyliamiini) on stimulantteihin kuuluva synteettinen päihde.

Amfetamiinia käytetään yleensä joko suun kautta, nuuskaamalla tai suonensisäisesti pistämällä. [1] Suomessa liikkuvan amfetamiinin puhtaus vaihtelee vuosittain. Euroopassa jauheen laimentamiseen käytetään ainakin kofeiinia, joskus myös muita psykoaktiivisia aineita. Suomessa tavataan myös amfetamiinia jonkin verran voimakkaampaa metamfetamiinia sekä useita synteettisiä amfetamiinijohdannaisia, kuten MDMA:ta (ekstaasia).

Amfetamiini on kannabiksen jälkeen yksi suosituimpia huumausaineita

Psyykkiset vaikutukset: Amfetamiini lisää valppautta, jännitystä ja hyvän olon tunnetta. Jo pieni määrä ainetta aktivoi motorisesti, älyllisesti ja sosiaalisesti: amfetamiinin vaikutuksen alaisena fyysistä energiaa riittää, ajatukset juoksevat nopeasti ja puheliaisuus lisääntyy. Suurten annosten myötä käyttäjä voi kokea hyvin voimakkaita euforian, voiman ja seksuaalisuuden tunteita. Myös levottomuus, jännitys, epävakaus ja impulsiivisuus lisääntyvät. Mitä suuremmasta amfetamiiniannoksesta on kyse sitä todennäköisemmin käyttökokemukseen liittyy myös ahdistusta ja vainoharhaisuutta.
Amfetamiini poistaa nälän ja väsymyksen tunteen.

Fyysiset vaikutukset: Kaikki amfetamiinivalmisteet nostavat verenpainetta ja sydämen lyöntitiheyttä. Tämä voi aiheuttaa rintakipuja, rytmihäiriöitä ja hengenahdistusta. Suurten annosten myötä fyysinen aktiivisuus voi muuttua pakonomaiseksi, jolloin hienomotorinen kontrolli vaikeutuu.

# data[].attributes.body
- Tupakka
- Nuuska
- Alkoholi
- Kannabis
- Amfetamiini
- Subutex
- Bentsot

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Traumaperäisen stressireaktion kokee noin joka kahdeskymmenes.

Ulkomaailman ärsykkeet ovat vaimentuneet ja ihminen on nukahtamaisillaan. Juuri sillä hetkellä traumaattiseen kokemukseen liittyvät muistot tunkeutuvat mieleen flashbackeinä eli välähdysmäisinä kuvina. Tuntemukset voivat olla todella fyysisiä, eli keho ikään kuin elää uudelleen kyseisen tilanteen, vaikka järki yrittäisi sanoa, että se on jo ohi.

Tällaiset flashbackit eli takaumat ovat traumaperäisen stressireaktion tyypillisin oire, kertoo kriisipsykologi Eija Palosaari.

- Takaumat voivat olla todella voimakkaita. Jotkut jopa pelkäävät tulleensa hulluksi. Ne eivät kuitenkaan ole harhoja, vaan kehon luonnollinen tapa käsitellä traumaa, Palosaari painottaa.

Jotkut elävät traumaattisia muistoja uudelleen unissaan. Yhtä lailla välähdykset saattavat kuitenkin ilmaantua myös täysin valveilla ja hyvinkin satunnaisen oloisista aistiärsykkeistä. Ne eivät siis vaadi esimerkiksi traumaattisen tilanteen muistelua, vaan välähdys voi aktivoitua vaikkapa tietystä hajusta tai äänestä.

- Välähdykset ovat usein lyhyitä ja kestävät yleensä muutamasta sekunnista minuuttiin, mutta kun ne alkavat toistua, ne koetaan todella rasittaviksi ja ahdistaviksi, Palosaari kertoo.

Kaikille traumaperäinen stressireaktio ei aiheuta takaumia. Sillä on Palosaaren mukaan myös kaksi muuta ilmenemismuotoa.

Välttämiskäyttäytymisessä ihminen alkaa karttaa asioita, jotka saattaisivat muistuttaa häntä tilanteesta. Tämä voi johtaa eristäytymiseen ja elämän kaventumiseen.

Kolmas reaktio on hyvin fyysinen: Ihminen on jatkuvasti varuillaan, säpsähtelee, eikä saa keskityttyä kunnolla. Keho ikään kuin odottaa seuraavaa traumakokemusta. Traumaperäiseen stressireaktioon voi myös sekoittua oireita kaikista näistä kolmesta.

Taustalla usein esimerkiksi auto-onnettomuus tai fyysinen tai seksuaalinen väkivalta

Tampereen yliopiston psykologian professori Raija-Leena Punamäki kertoo, että tyypillisimpiä traumaperäisen stressireaktion aiheuttajia ovat esimerkiksi auto-onnettomuudet tai fyysinen tai seksuaalinen väkivalta. Traumaksi määritellään yllättävä, järkyttävä kokemus, joka todennäköisesti aiheuttaisi voimakasta ahdistusta kenelle tahansa.

- Noin 20-30 prosentille uhreista traumaattinen kokemus aiheuttaa traumaperäisen stressireaktion. Raiskauksen uhrien osalta luku on korkeampi, Punamäki toteaa.

Trauman jälkeen ihminen prosessoi tapahtumaa. Jos kokemuksen läpikäyminen juuttuu tai epäonnistuu, seurauksena voi Punamäen olla traumaperäinen stressireaktio.

Palosaaren mukaan voi riittää, että ihminen näkee jotakin hirvittävää, vaikka hän pysyisi itse turvassa. Esimerkiksi läheisen ihmisen onnettomuuden todistaminen voi aiheuttaa todella vaikean stressireaktion.

- Ulkopuoliset usein sanovat: "Olisit onnellinen, että olet elossa." Eloonjääneen syyllisyys on kuitenkin hyvin todellinen ja yleinen ilmiö tällaisissa tilanteissa, Palosaari kertoo.

Palosaaren mukaan tutkimukset osoittavat, että noin viisi prosenttia ihmisistä on kokenut jossakin elämänsä vaiheessa traumaperäisen stressireaktion.

Jos stressireaktion oireet alkavat alle kuukauden sisällä traumaattisesta kokemuksesta, puhutaan akuutista stressireaktiosta. Kun ne jatkuvat tai alkavat kuukauden jälkeen tai myöhemmin, puhutaan traumaperäisestä stressireaktiosta.

Traumaattinen kokemus tallentuu ihmisen mieleen palasina

Takaumat eli välähdysmäiset kuvat voivat toistua säännöllisesti. On kuitenkin mahdollista, että ne jäävät yhteen kertaan. Olennaista on se, miten ihminen niihin suhtautuu. Jos voimat vain riittävät, vanha sananlasku "härkää sarvista" saattaa toimia todella hyvin, kertoo Palosaari.

Traumaattinen kokemus tallentuu ihmisen mieleen palasina. Tätä pirstaleisuutta voi olla todella vaikea sietää.

- Takaumat antavat ihmiselle mahdollisuuden katsoa asiaa uudestaan. Stressireaktio helpottaa, kun ihminen ymmärtää, missä hän on ollut mukana ja mitä on tapahtunut ja pystyy liittämään asian osaksi oman elämänsä käsikirjoitusta, Palosaari toteaa.

Palosaaren mukaan takaumat loppuvat yleensä itsestään muutaman kuukauden kuluessa. Jos näyt toistuvat usein ja herättävät voimakasta ahdistusta, joka ei tunnu ajan kuluessa helpottavan, olisi tärkeä hakea apua.

Muista ilmenemismuodoista, eli välttämiskäyttäytymisestä tai jatkuvasta varuillaan olemisesta, päästään usein eroon vasta ammattilaisen avustuksella.

Punamäen mukaan psykoterapia on todettu tehokkaaksi traumaperäisen stressireaktion hoidossa.

- Parhaita tuloksia on saatu traumakeskeisellä käyttäytymispsykoterapialla ja EMDR-psykoterapiamenetelmällä, Punamäki sanoo.

Tilaa Ylen uutiskirjeitä!

Saat Ylen parhaat sisällöt suoraan sähköpostiisi!
Siirry tilaamaan

# data[].attributes.attachment_link.title
Traumaattiset kokemukset saattavat palata mieleen välähdyksinä - "Jotkut jopa pelkäävät tulleensa hulluksi"

# data[].attributes.attachment_link.description
Traumaperäisen stressireaktion kokee noin joka kahdeskymmenes. Ulkomaailman ärsykkeet ovat vaimentuneet ja ihminen on nukahtamaisillaan. Juuri sillä hetkellä traumaattiseen kokemukseen liittyvät muistot tunkeutuvat mieleen flashbackeinä eli välähdysmäisinä kuvina. Tuntemukset voivat olla todella fyysisiä, eli keho ikään kuin elää uudelleen kyseisen tilanteen, vaikka järki yrittäisi sanoa, että se on jo ohi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Alakouluikäinen lapseni on psyykkisesti sairas. Psykiatrisen avun sijasta meille on toistuvasti tarjottu hoidon vaihtoehdoksi lapsen sijoitusta kodin ulkopuolelle, vaikka kotona lapsesta pidetään rakkaudella erittäin hyvää huolta.

Sijoitusten ja mahdollisten huostaanottojen tulisi olla viimesijainen keino, mutta nykyään sillä paikataan kriisissä olevia psykiatrisia palveluita. Hintalappu näille toimenpiteille on kova.

Miksei psyykkisesti sairaiden lasten perheiden hätähuutoihin reagoida? Eikö kukaan päättäjistä ole kokenut lapsensa mielenterveyden horjumista? Eikö yhteiskuntamme tulisi tehdä kaikkensa sen eteen, ettei lapsi sairastuisi vakavasti ja sen seurauksena myöhemmin syrjäydy yhteiskunnasta? Nämä äänensä menettäneet ovat tulevia veronmaksajia.

Lasten- ja nuortenpsykiatrian tulisi olla yhteiskunnan viimeinen kohde, josta säästetään. Sen sijaan avopalveluita tulisi kehittää ripeästi ja perheitä tukea monipuolisesti kaikin mahdollisin keinoin, jotta ongelmat eivät pääsisi syvenemään hoidon viivästymisen takia.

Lastensuojelussa tehdään arvokasta työtä, mutta riittävä psykiatrinen osaaminen puuttuu. Yhteistyö lastensuojelun ja psykiatrian välillä ei toimi, ja kommunikaatiokatkot näiden sektoreiden välillä lisäävät hoitovirheiden ja turhien sijoitusten määrää.

Olen taistellut epätoivoisesti koko vuoden saadakseni lapselleni inhimillistä psykiatrista hoitoa Helsingissä. Minua ja lastani on kohdeltu nöyryyttävästi, ja olemme joutuneet todistamaan kuluneiden vuosien aikana avopuolen psykiatrisen hoidon puutteita.

Miten tämä muka on yhteiskunnan rahoilla pyörivää laadukasta hoitoa?

Minä jaksan taistella lapseni hoidon puolesta, mutta entä ne vanhemmat, joilla ei ole riittävästi tietoa saatavilla olevista palveluista tai voimavarat ovat jo loppuneet?
Pidä huolta
Lukijan mielipiteet ovat HS:n lukijoiden kirjoittamia puheenvuoroja, joita HS:n toimitus valikoi ja toimittaa. Voit jättää mielipidekirjoituksen tai tutustua kirjoitusten periaatteisiin osoitteessa https://www.hs.fi/kirjoitamielipidekirjoitus/.

# data[].attributes.attachment_link.title
Lukijan mielipide: Minua ja lastani on kohdeltu nöyryyttävästi, kun olen taistellut saadakseni lapselleni psykiatrista hoitoa

# data[].attributes.attachment_link.description
Alakouluikäinen lapseni on psyykkisesti sairas. Psykiatrisen avun sijasta meille on toistuvasti tarjottu hoidon vaihtoehdoksi lapsen ­sijoitusta kodin ulkopuolelle, vaikka kotona lapsesta pidetään rakkaudella erittäin hyvää huolta. Sijoitusten ja mahdollisten huostaanottojen tulisi olla ­viimesijainen keino, mutta nykyään sillä paikataan kriisissä olevia psykiatrisia palveluita. Hintalappu näille toimenpiteille on kova.

# data[].attributes.body
Artikkeli lastensuojelun päihdeongelmasta

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lastensuojelulaitoksiin on sijoitettu lukuisia lapsia, joilla on vakavia päihdeogelmia yhdistettynä kehityksen ja käytöksen problematiikkaan. Lapset vaarantavat terveytensä ja kehityksensä käyttämällä huumeita, alkoholia, lääkkeitä ja olemalla osallisina rikoksiin. Lapset voivat myös käyttäytyä ympäristöään ja muita ihmisiä vaarantavalla tavalla. Lastensuojelulaitoksissa aggressio kohdistuu ohjaajiin tai ilmenee itsetuhoisena käyttäytymisenä.

Lastensuojelulaitoksen tehtävänä on estää ja lopettaa lapsen itselleen ja muille vaarallinen toiminta.
Miten se tehdään?

Oletetaan, että erityistason laitokseen sijoitetaan 16- vuotias lapsi, joka käyttää suonensisäisesti kovia huumeita. Hänen käyttönsä on voinut alkaa jo kymmenvuotiaana Itä- Helsinkiläisen lähiön ostarilla, koulun välitunnilla tai kotona. Ei ole lainkaan tavatonta, että lapset käyttävät huumeita yhdessä vanhempansa kanssa. Huumeiden käyttö ja päihde-elämä ovat lapselle normaali, hän ei tiedä muusta. Lapsi on traumatisoitunut lapsuuden kokemuksistaan, vanhempien holtittomuudesta, turvattomuudesta, väkivallan kokemisesta ja näkemisestä. Hän on jo pienestä pitäen oppinut, että päihteellä voi turruttaa oloa, pelkoa, ahdistusta.

Lapselta vaaditaan yhtäkkistä päihteiden käytön lopettamista vieraassa ympäristössä. Harvoin lapsella on lähtötilanteessa omaa lopettamisen motivaatiota. Siihen tarvitaan aluksi usein lastensuojeluain mukaisia rajoitteita, aikuisten jatkuvaa läsnäoloa, pakkoa. Lastensuojelulaki mahdollistaa nämä toimet vain suppeaksi ajaksi. Liikkumisen vapautta voidaan rajoittaa vain 30:ksi vuorokaudeksi. Erityisen huolenpidon päätöksellä lasta voidaan hoitaa suljetussa laitoksessa enintään 30 vuorokautta tai erityisen painavasta syystä 60 vuorokautta lisää. Näitä paikkoja on vähän.

Kokonaisvaltaiseen muutokseen on siis hyvin vähän aikaa, kuukaudesta kolmeen kuukauteen. Lapsi ei välttämättä motivoidu, hän on psyykkisesti ja fyysisesti riippuvainen kenties useista huumausaineista. Hän on on traumatisoitunut ja hänen persoonallisuutensa kehitys voi olla häiriintynyt. Hänen auttamiseensa tarvitaan pitkäaikaista, terapeuttista suhdetta turvallisiin aikuisiin ja nyt hänet tulisi "korjata" enintään kolmessa kuukaudessa.

Kaikessa lastensuojelussa korostuu arvostavan, tasa-vertaisen vuorovaikutuksen merkitys. Korjaavat luottamussuhteet auttavat lasta. Lapsi kuitenkin liikkuu ulkomaailmassa sijoituksensa aikana. Kaveripiirissä, kotona, kouluissa. Houkutus ja mahdollisuus helpottaa ahdistusta ja riippuvuutta ovat jatkuvasti läsnä.

Lastensuojelulaitoksen tulisi kyetä estämään päihteiden käyttö. Yksi Subutex 8mg tabletti on halkaisijaltaan n. 7mm. Käyttöannos on 0,5-1 mg, kovalla käyttäjällä enemmän. Parhaimmillaan yhdestä pienestä Subutex pilleristä saa siis 16 käyttöannosta. Tarpeeksi koko lastensuojelulaitoksen asiakkaille päiväksi tai pariksi tai yhdelle lapselle viikoksi. Suboxone laput taas ovat pieniä, parin neliösentin kokoisia ohuita liuskoja.

Lapset teippaavat huumausaineet sisäreiteen, nivusiin, pakaroiden väliin tai kuljettavat niitä kapseloituna sisäisesti. Lastensuojelulaitoksessa lasta ei saa riisuttaa alasti. Intiimialueita ei saa tutkia, paljasta ihoa ei saa koskea. Miten huumausaineiden kuljetus estetään?

Käytännössä se ei ole mitenkään mahdollista. On vain luotettava vuorovaikutukseen, rakennettava luottamusta ja motivaatiota. Jokainen ymmärtää, ettei se käy hetkessä. Lapset ovat rikki, monia ei voi korjata. Sijaishuollon tehtävän täyttäminen voi olla mahdotonta ja vaarallista. Ainakin ilman perusoikeuksiin kohdistuvaa vakavaa puuttumista.

On ehdotettu nuorisolakia. Mutta pitäisikö Suomessa olla lastensuojelulain osana erityislastensuojelulain osa? Lain tulisi yhdistää päihdehuoltolakia ja pakkohoitosäädöksiä lastensuojelulakiin. Miten muuten nämä yhteiskunnan hukkaamat, rikkinäiset lapset voidaan suojata? Mikä on se temppu ja miten se tehdään?

# data[].attributes.attachment_link.description
Lastensuojelulaitoksiin on sijoitettu lukuisia lapsia, joilla on vakavia päihdeogelmia yhdistettynä kehityksen ja käytöksen problematiikkaan. Lapset vaarantavat terveytensä ja kehityksensä käyttämällä huumeita, alkoholia, lääkkeitä ja olemalla osallisina rikoksiin. Lapset voivat myös käyttäytyä ympäristöään ja muita ihmisiä vaarantavalla tavalla. Lastensuojelulaitoksissa aggressio kohdistuu ohjaajiin tai ilmenee itsetuhoisena käyttäytymisenä.

# data[].attributes.body
- Bentsodiatsepiinit ovat lääkevalmisteita, joita käytetään muun muassa ahdistuksen ja unettomuuden hoitoon.
Bentsodiatsepiiniyhdisteet on luokiteltu sekä lääke- että huumausaineiksi.

-Lääkkeiden väärinkäyttö on Suomessa harvinaisempaa kuin kannabiksen käyttö, mutta selvästi yleisempää kuin amfetamiinin käyttö

-Bentsodiatsepiineilla on varsin keskeinen rooli muiden päihteiden ongelma- ja sekakäytössä

- Väsymys on bentsodiatsepiinien haittavaikutuksista yleisin.Sen lisäksi voi ilmetä muisti- ja keskittymisvaikeuksia, motoristen kykyjen heikentymistä, masennusta, sekavuutta, levottomuutta, lihasheikkoutta ja seksuaalista haluttomuutta. Päihdekäytössä haittavaikutukset korostuvat, sillä nautitut lääkemäärät ovat yleensä suurempia kuin hoitosuosituksissa. Vaikka bentsodiatsepiinit ovat rauhoittavia lääkkeitä, ne voivat joissain tapauksissa aiheuttaa myös arvaamattomia käyttäytymisreaktioita, kuten väkivaltaisuutta.