# data[].attributes.headline
Захист навчальних проектів.

# data[].attributes.subject
Захист навчальних проектів.

# data[].attributes.headline
 Властивості і застосування солей амонію лужних і лужноземельних елементів.

# data[].attributes.subject
 Властивості і застосування солей амонію лужних і лужноземельних елементів.

# data[].attributes.body
Властивості солей амонію:
1. Фізичні:
а)тверді кристалічні речовини, що за зовнішнім виглядом нагадують солі лужних металів;
б)у воді добре розчиняються;
в)більшість солей амонію безбарвні;
г)до складу солей амонію входять один або кілька катіонів амонію і аніонів кислотного залишку;
д)при взаємодії з сильними основами і нагріванні солі амонію легко розкладаються з утворенням амоніаку;
е) у термічному відношенні солі амонію нестійкі і при нагріванні порівняно легко розкладаються;
є) кристалічні речовини з іонним типом зв'язку.
2. Хімічні:
2.1. Солі амонію вступають у реакції йонного обміну:
а) з лугами при нагріванні(якісна реакція на йон амонію NH4). Аміак, що виділяється, розпізнають за запахом або за зміною кольору вологого лакмусового папірця:

NH4Cl+NaOH=NaCl+NH3↑+H2O

б) деякі солі реагують з кислотами

(NH4)2CO3+2HNO3=2NH4NO3+CO2↑+ +H2O
в) з іншими солями:

NH4Cl+AgNO3=NH4NO3+AgCl↓

2.2 Термічний розклад солей амонію:
а) якщо сіль амонію утворена кислотою-неокисником, та вона розкладається з утворенням NH3

NH4Cl=NH3↑+HCl↑
це оборотна реакція: при нагріванні рівновага  зміщується вправо, а на холоді- вліво
(NH4)PO4=3NH3↑+HPO3+H2O

б) якщо кислота нелетка, то може бути часткове розкладання
(NH4)2SO4=NH3↑+NH4HSO4
в) якщо аніон кислоти виявляє окислювальні властивості, то відбувається необоротна реакція:
NH4NO2=N2↑+H2O
Застосування солей амонію
- амоній нітрат(аміачна селітра) NH4NO3,
амоній сульфат(NH4)2SO4, амоній дигідрогенортофосфат NH4H2PO4 та амоній гідрогенортофосфат (NH4)2HPO4 є важливими мінеральними добривами.
- амоній гідрогенкарбонат NH4HCO3 (відомий під побутовою назвою амоняк) використовують як розпушувач у кондитерському виробництві(Е 503)
- амоній хлорид(нашатир) NH4Cl застосовують у сухих гальванічних елементах.

# data[].attributes.headline
Проблема, яку необхідно розв'язати під час дослідження

# data[].attributes.subject
Проблема, яку необхідно розв'язати під час дослідження

# data[].attributes.headline
Мета і завдання

# data[].attributes.subject
Мета і завдання

# data[].attributes.headline
Опис суті дослідження

# data[].attributes.subject
Опис суті дослідження

# data[].attributes.headline
Одержані результати

# data[].attributes.subject
Одержані результати

# data[].attributes.headline
Усунення тимчасової та постійної твердості води

# data[].attributes.subject
Усунення тимчасової та постійної твердості води

# data[].attributes.body
Мета: дослідити та дізнатися про методи усунення постійнї та тимчасової жорсткості води.
Проблематика:
У зв’язку зі значним поширенням кальцію, його солі майже завжди містяться у природній воді.
Природну воду, що містить значну кількість кальцію і магнію називають твердою. М’яка вода містить мало солей магнію і кальцію або вони у ній практично відсутні.
Сумарний вміст солей магнію і кальцію у воді називають загальною твердістю води. В її межах виділяють карбонатну твердість, зумовлену наявністю карбонатів та гідрогенкарбонатів магнію та кальцію і некарбонатну, зумовлену наявністю інших солей (хлоридів, сульфатів) магнію і кальцію.
При нагріванні води, що має карбонатну твердість утворюється осад карбонатів кальцію і магнію і виділяється СО2.
Через це карбонатну твердість називають тимчасовою. Твердість води, яка залишається після кип’ятіння, називають постійною.
За твердістю воду умовно поділяють на м’яку, середню, тверду і дуже тверду. Морська вода завжди значно твердіша, ніж прісна.
Тверда вода непридатна для багатьох технічних завдань. При її використанні у парових котлах стінки вкриваються накипом, що погіршує теплопередачу, веде до утворення тріщин. Тверда вода не придатна для прання тканин, варіння мила. Вона не дає піни з милом, оскільки розчинні натрієві і калієві солі вищих жирних кислот з мила переходять у нерозчинні солі кальцію та магнію.
У зв’язку з цим проводять пом’якшення води – видалення солей магнію і кальцію. Пом’якшення буває фізичне і хімічне.
Вирішення:
При хімічному пом’якшенні у воду додають осаджувачі – найчастіше соду NaНCO3 і вапно Ca(ОН)2. При цьому відбуваються реакції.
Іноді для видалення іонів Mg2+ і Са2+ воду пропускають через шар іоніту (катіоніту) – проводять іонообмінну очистку. Катіоніт – сполука типу Na2R, де R – органічний залишок, у якому натрій може замінятись на іони.
Коли увесь натрій з катіоніту обміняється на іони Са2+, катіоніт регенерують, пропускаючи через нього концентрований розчин натрій хлориду або натрій сульфату.

До фізичних методів пом’якшення води належать електродіаліз, магнітна та ультразвукова обробка.
Найчастіше пом’якшення води проводять у кілька етапів:
кип’ятінням усувають тимчасову твердість;
додаванням кальцій гідроксиду та соди – постійну твердість;
для додаткового пом’якшення воду пропускають через катіоніт.
Повного обезсолення води можна досягти дистиляцією – випаровуванням води з наступною конденсацію пари.
Висновок:
Отже, позбутися твердості води можливо. За для цього ми можемо використовувати хімічні та фізичні методи пом‘якшення води.

# data[].attributes.attachment_link.title
Способи усунення твердості води

# data[].attributes.headline
Властивості і застосування ортофосфатів лужних і лужноземельних елементів

# data[].attributes.subject
Властивості і застосування ортофосфатів лужних і лужноземельних елементів

# data[].attributes.body
Жорсткість води. Вивчаючи середні та кислі солі, ми ознайомилися із солями Кальцію та Магнію. Дослідженнями вод деяких морів, водоймищ і джерел виявлено, що в ній може бути надмірна кількість розчинних гідрогенкарбонатів, зокрема Кальцію та Магнію. Саме катіони Са2+ і Mg2+ створюють жорсткість води, що сягає до 10 ммоль у літрі води. У дощовій воді вміст цих сполук приблизно в 5 разів менший. Крім гідрогенкарбонатів, у жорсткій воді наявні й розчинні хлориди й сульфати Кальцію та Магнію.

Способи усунення жорсткості води. Найпростіший спосіб усунення тимчасової (карбонатної) жорсткості води — її кип'ятіння. Ми неодноразово бачили, як на внутрішній поверхні чайників утворюється вапняний накип. Це і є ті нерозчинні у воді карбонати, що випадають в осад за кип'ятіння. Подібно до того як перетворюється кальцій гідрогенкарбонат, під час кип'ятіння води відбувається перетворення магній гідрогенкарбонату на магній карбонат.

У домашніх умовах найефективнішим способом є використання фільтрів йонного обміну, які виробляє промисловість для побутового використання. Використання жорсткої води спричиняє економічні затрати. На нагрівальних приладах осідає накип, що знижує електропровідність, а отже, зумовлює додаткове витрачання електроенергії. Унаслідок утворення накипу в парові котли та пральні машини можуть зламатися, з часом пристрої виходять з ладу.

Підведемо висновки:
• Жорсткість води зумовлена наявністю в ній катіонів Кальцію та Магнію.
• Розрізняють тимчасову (карбонатну) і постійну (некарбонатну) жорсткість води.
• Тимчасова жорсткість зумовлена наявністю у воді розчинних кальцій та магній гідрогенкарбонатів: Са(НСО3)2, Mg(HCO3)2. Її усувають кип'ятінням або хімічним способом за допомогою вапняного молока чи кальцинованої соди.
• Постійна жорсткість зумовлена наявністю у воді інших солей Кальцію та Магнію, зокрема хлоридів і сульфатів. Її усувають дією кальцинованої соди: СаСl2 + Nа2CО3 = СаСО3↓ + 2NaCl; MgCl2 + Na2CO3 = MgCO3↓ + 2NaCl.
• Жорстка вода негативно впливає на здоров'я людини, викликаючи захворювання шкіри й волосся, нирок, серцево-судинної системи, жовчних проток, опорно-рухового апарату.
• Використання жорсткої води призводить до економічних затрат.

# data[].attributes.attachment_link.title
Твердість води

# data[].attributes.headline
Властивості і застосування ортофосфатів лужних і лужноземельних елементів  (Розбіцька Катерина)

# data[].attributes.subject
Властивості і застосування ортофосфатів лужних і лужноземельних елементів  (Розбіцька Катерина)

# data[].attributes.body
Лужноземельні метали — елементи головної підгрупи другої групи періодичної системи хімічних елементів. До них належать хімічні елементи: берилій, магній, кальцій, стронцій, барій та радій. За класифікацією IUPAC вони належать до II А групи Періодичної системи хімічних елементів.
Елементи другої групи головної підгрупи періодичної системи елементів називають лужноземельними металами тому, що гідроксиди цих металів проявляють лужні властивості, а оксиди цих металів тугоплавкі і подібні до оксидів алюмінію і важких металів, які назвали землями. Пластичні метали, але значно твердіші за лужні метали, менш легкоплавкі.
Лужні метали — елементи 1 групи періодичної системи за винятком водню. За старою класифікацією елементи головної підгрупи I групи. Назва пов'язана з тим, що при взаємодії лужних металів з водою утворюється їдкий луг. До лужних металів належать (у порядку збільшення атомного номера) Літій (Li), Натрій (Na), Калій (K), Рубідій (Rb), Цезій (Cs) , Францій (Fr). Наступний елемент цієї групи, унуненній, ще не синтезований, проте вважається, що його властивості будуть схожими.
Характерною рисою будови атомів лужних металів є наявність одного електрона на зовнішній електронній оболонці. Завдяки цьому всі вони з легкістю віддають електрон, переходячи до закінченої електронної оболонки попередньої оболонки і є дуже сильними відновниками: Na⁰ – 1ē → Na⁺. У сполуках ці елементи проявляють ступінь окиснення +1 і утворюють тільки іонні сполуки. У вільному вигляді атоми електронейтральні (ступінь окиснення нуль). Валентність І. В межах кожного періоду це найбільш активні металічні елементи і найсильніші відновники. Із зростанням порядкового номера збільшується радіус атомів. Зовнішній або валентний електрон усе більше віддаляється від ядра і металічні властивості зростають Li → Na → K → Rb → Fr.
Хімічні властивості ортофосфатів лужних і лужноземельних металічних елементів :
Розчинні у воді ортофосфати виявляють загальні властивості солей.
Розчинні солі взаємодіють з іншими солями за умови утворення осаду:
2 K3 PO4 + 3 Ca. Cl2 = Ca3 (PO4) 2 + 6 KCl.
Якісною реакцією на ортофосфат-іон є реакція розчину аргентум нітрату з розчинами солей ортофосфатної кислоти з утворенням жовтого осаду.
Ag. NO3— реактив на ортофосфат-іон: Na3 PO4 + 3 Ag. NO3 = Ag. PO4 ↓ + 3 Na. NO32.
Реагують з кислотами, утворюючи кислі солі: Ca3 (PO4) 2 + H3 PO4 = 3 Ca. HPO43.
Розчинні у воді ортофосфати підлягають гідролізу:
Na3 PO4 + 2 HOH = Na. H2 PO4 + 2 Na. OH (p. H > 7)4.
Середні солі термічно стійкі, а кислі при нагріванні розкладаються з утворенням солей метафосфатної або пірофосфатної кислот:
Na. H 2 PO 4 → Na. PO 3 + H 2 OCa(H 2 PO) 2 → Ca(PO 4)
2 + 2 H 2 O

Застосування ортофосватів лужних і лужноземельних металічних елементів : Виробництво фосфатних добрив, синтетичних мийних засобів1,
харчова промисловість.1
Можуть містити до 40 % фосфатів (найчастіше пентанатрій трифосфат Nas. P3 O10), які пом’якшують воду, утворюючи комплексні сполуки з іонами Са2+ та Mg2+.
У багатьох країнах використання фосфатів у мийних засобах заборонено.