# data[].attributes.body
Romanul este specia genului epic, în proză, de mare întindere, cu acţiune complexă care se poate desfăşura pe mai multe planuri, cu personaje numeroase, bine individualizate.

# data[].attributes.body
Nuvela este o specie a genului epic , in proza de dimensiuni medii, cu un singur fir narativ urmarind un conflict unic , concentrat in care se regasesc putine personaje.

# data[].attributes.body
Trăsăturile romanului subiectiv:

• îşi propune să prezinte lumea prin intermediul conştiinţei, realizând o imagine parţială a

acesteia ;

• universul fictiv se concentrează asupra evenimentelor din planul conştiinţei ;

• conflictul principal este interior, trăirile, interpretările evenimentelor sunt mai importante

decât întâmplărle concrete ;

• construcţia subiectului nu mai respectă ordinea cronologică, producându-se dilatări sau

comprimări ale timpului, trecându-se dintr-un plan în altul ;

• pentru sublinierea autenticităţii se inserează în text scrisori, articole de ziar, pagini de jurnal, relatări ;

• acţiunea nu se mai desfăşoară după o cauzalitate prestabilită, evoluţia evenimentelor

neputând fi anticipată ;

• personajul este o individualitate complexă a cărei evoluţie nu poate fi prevăzută pentru că

el are îndoilei, ezită, analizează ;

• naraţiunea se face la persoana 1, discursul fiind structurat în funcţie de

subiectivitatea naratorului personaj ;

• timpul este prezent şi subiectiv "

# data[].attributes.body
Basmul are următoarele trăsături: acțiunea basmului este simplă , personajele sunt numeroase și au însușiri supranaturale , elementele reale se împletesc cu cele fantastice, apar obiecte și substanțe miraculoase, ființe supranaturale și animale fabuloase , timpul și spațiul sunt imaginare, neprecizate , apar motive specifice precum: motivul promisiunii și încălcării promisiunii, motivul luptei, al drumului, al obstacolelor, motivul animalelor sau motivul victoriei , acțiunea basmului se desfășoară în lumea noastră, dar și pe tărâmul celălalt , apar cifre magice precum: 3, 7 ,finalul basmului este unul fericit.

# data[].attributes.body
Publicat in anul 1877, în revista "Convorbiri Literare", "Povestea lui Harap-Alb", de Ion Creangă, este o sinteză a basmului românesc, în care schema folclorică este preluată în liniile ei esenţiale: lupta dintre bine şi rău, existenţa unui mezin, care i se substituie lui Făt-Frumos, probele la care este supus şi nunta ca final fericit.
Operă narativă în proză, în care realitatea este transfigurată în fabulos, iar personajele poartă valori simbolice, basmul este o specie literară străveche, prezentă atât în literatura populară, cât şi în cea cultă, basmul cult având ca particularităţi reflectarea concepţiei despre lume a scriitorului, umanizarea fantasticului, individualizarea personajelor, umorul şi specificul limbajului.

# data[].attributes.body
Dincolo de eterna lupta bine-räu, tema basmului vizeaza conditia
eroului care inainte de a deveni impärat trebuie sa cunoasca si statutul
de slugà, tocmai pentru a invata sa-si inteleaga supusii si sà-si exercite
responsabil puterea.

# data[].attributes.headline
Romanul subiectiv este specie a genului epic , cu multe personaje si o acţiune complexă,desfăşurată pe mai multe planuri.

# data[].attributes.subject
Romanul subiectiv este specie a genului epic , cu multe personaje si o acţiune complexă,desfăşurată pe mai multe planuri.

# data[].attributes.body
Romanul subiectiv prezinta naratiunea la persoana l cu focalizare interna, situarea eului narativ in centrul povestirii, introspectia, memoria involuntara( selectarea faptelor semnificative din trecut), timpul este subiectiv, iar reprezentarea epica neutra face loc unei proiectii subiective in planul constiintei naratorului. Acesta se mai numeste si roman ionic de catre Nicolae Manolescu, dar si roman de analiza psihologica.

# data[].attributes.body
Roman realist mitic: Baltagul
Roman Balzacian: Enigma Otiliei
Roman realist obiectiv: Ion

# data[].attributes.body
Mora cu noroc: descrieri amanuntite, tehnica deteliului, perspectiva  narativa obiectiva, narator omniscient, omniprezent si extradiegetic, analiza psihologica
Alexandru lapusneanul: antiteza, suspans, rasturnare de situatie, culoare locala

# data[].attributes.body
Finalul este fericit;

Principala categorie estetică este comicul;
Sunt infatisate personaje,ori moravuri sociale,intr-un mod care starneste rasul,avand intotdeauna un final fericit;

Se simte adesea si ironia in tonul dezvaluirii unor defecte

ale societatii sau ale oamenilor;

Sunt valorificate elementele comicului de limbaj,de situatie,de caracter si de nume;

Modul de expunere este dialogul,care devine si mijloc de

caracaterizare,limbajul personajelor reusind sa spuna multe despre firea acestora;

Elementele caracteristicile sunt neprevazute imprejurarilor si apar rasturnari neasteptate de situatie;

Conflictul se rezolva prin demascarea falselor valori;

Personajele capata valoare de simbol,fiind reprezentante ale unor categorii umane sau tipologii ,cum ar fi tipul incornoratului,al amorezului,al demagogului,al ipocritului,al naibului,al prostului si increzutului etc.

Sunt ironizate defecte ale societatii,ca de exemplu

prostia,ingamfarea,coruptia,parvenitismul,adulterul,minciuna etc.

Personajele comice sunt reduse la cateva trasaturi,iar acestea sunt ingrosate pana la caricatura.

# data[].attributes.body
Romanul Ultima noapte de dragoste, intaia noapte de razboi apartine perioadei interbelice

# data[].attributes.body
Realismul este un curent literar apărut în a doua jumătate a secolului al XIX-lea, în Franța, inițiat de Balzac, care propune crearea unei lumi cât mai apropiate de realitate. Se opune fanteziei creatoare a romantismului și propune ca sursă de inspirație realitatea. În opinia lui Eugen Lovinescu, momentul de maturizare al prozei românești îl constituie anul 1920, prin apariția romanului „Ion” al lui Liviu Rebreanu. „Ion” este primul nostru roman realist obiectiv, în care, dincolo de tematica tradiționalistă rurală, încep să se remarce elementele de modernitate, respectându-se astfel un principiu de bază enunțat de Eugen Lovinescu: sincronismul cu literatura universală.

# data[].attributes.body
Alexandrul Lapusneanu : perioada pasoptista, curent-romantism trasaturile romantismului sunt: eroi exceptionali in situatii exceptionale ,carora li se exagereaza atat calitatile cat si defectele si care sunt orientati in relatii antagonice ,existand o ierarhizare a personajelor : principale ,secundare episodice
Moara cu noroc: perioada marilor clasici, curent -realism; trasaturile realismului: obiectivitatea, observatia tipurilor umane, caracteristice, prezentarea veridica a realitatii, realozarea descrierilor, dar si un stil sobru, fara figuri de stil.

# data[].attributes.body
Lapusneanu: lupta pentru putere
Moara: averea si familia

# data[].attributes.body
Tema  o reprezintă viața distorsionată a burgheziei românești de la sfârșitul secolului al XIX-lea descrisă
minuțios în toate aspectele ei (intimitate, politică, administrație etc.). Discuția inițială este secvența ce reflectă
raporturile dintre autoritățile statului. Polițaiul Ghiță, dă umil raportul prefectului despre rondul zilei executând
cu slugărnicie și servilism ordinele primite. Corupția și abuzul în serviciu sunt trecute cu vederea, Tipătescu este
conștient de leafa mică a subordonatului și nu reacționează la  steagurile pe care acesta le fură. Într-o
altă secvență, Zoe îl convinge pe Tipătescu, printr-un șantaj emoțional,  să-și dea votul, de dragul reputației ei,
candidatului aflat în opoziție, exprimând astfel imoralitatea vieții personale dar și instabilitatea deciziilor
politice.
Viziunea despre lume este una clasică prin critica adusă unor moravuri sociale ale vremii: imoralitate, abuz în
serviciu, incultură, demagogie, parvenitism.

# data[].attributes.body
Prezentarea monografica a vietii rurale a satului tipic transilvanean, inainte de Marea Unire , cand Transilvania era sub jugul Austro-Ungariei

# data[].attributes.body
Tema romanului

o constituie drama intelectualului lucid care trece prin două experienţe fundamentale,

iubirea si razboiul pe care le analizează în încercarea de a găsi semnificaţia profundă a existenţei sale.

# data[].attributes.body
Textul poate fi încadrat în  clasicism tocmai prin critica moravurilor, caracterul satiric (o perspectivă ironică
asupra burgheziei și a societății politice românești din sec al XIX-lea), prin susținerea valorilor clasic, căpătând
astfel și un  scop moralizator dar și prin respectarea regulii celor trei unități: de acțiune, de timp și de loc.
Trăsăturile realiste sunt impresia de veridicitate pe care o creează, prin utillizarea tehnicii detaliului  și prin
construcția personajelor tipologice (Zaharia Trahanache- tipul încornoratului, Zoe T.- tipul amorezei cochete
etc.).

# data[].attributes.body
Acţiunea se desfăşoară liniar, succesiunea secvenţelor fiind redată prin înlănţuire.
Incipitul acestui basm se deosebeşte de formula iniţială a prototipului folcloric, compusă din doi termeni: unul care atestă o existenţă ("A fost odată") şi altul care o neagă ("ca niciodată")."Povestea lui Harap-Alb" începe cu formula "Amu cică era odată", care pune povestea pe seama spuselor cuiva, fără a o nega, intrarea în text făcându-se prin "era odată un craiul care avea trei feciori...". Tot în incipit se regăsesc două motive literare specifice basmului: cel al fraţilor despărţiţi şi al împăratului fără moştenitori.
Finalul este închis şi compensator,ca la basmul tradiţional. Odată iniţierea încheiată, eroul reintră în posesia paloşului, primeşte recompensa(pe fata Împăratului Roş şi împărăţia), şi îşi schimbă statutul social(devine împărat), fapt ce confirmă maturizarea acestuia. Ca şi în cazul incipitului, Creangă inovează formula finală pentru că aduce un element de originalitate, introducând o referire critică la adresa societăţii naratorului:"iar pe la noi, cine are bani mănâncă, iar cine nu, se uită şi rabdă”.

# data[].attributes.body
Lapusneanu: Evul Mediu- Moldova:1564-1569
Moara: Banat sec. AL-XIX-LEA, Ineu , Arad

# data[].attributes.body
Scrisoarea pierduta este gasita de Cetateanul Turmentat, de la care, imbatandu-l, o sustrage Nae Catavencu. Acesta ii ameninta cu publicarea ei in „Racnetul Carpatilor” daca nu va fi desemnat candidat si de contracandidati. Dupa oarecare impotrivire, Stefan Tipatescu isi da consimtamantul, presat fiind si de Zoe Trahanache. Actiunea piesei este constituita dintr-o serie de intamplari care, in succesiunea lor temporala, nu misca nimic in mod esential, ci se deruleaza concentric in jurul pretextului (pierderea scrisorii). Atmosfera destinsa din final reface, fara nici o modificare, statutul initial al personajelor (dinaintea pierderii scrisorii).

# data[].attributes.body
Actiunea romanului "Ultima noapte de dragoste, intaia noapte de razboi" începe sub semnul războiului.

# data[].attributes.body
Conflictul este determinat de nerespectarea sfaturilor părinteşti, eroul fiind nevoit să refacă experienţa tatălui, pe care calul îl purtase, în tinereţe, prin aceleaşi locuri. Întâlnirea cu Spânul este, deci, o reluare a veşnicului conflict dintre cele două forţe, simboluri ale binelui şi răului.

# data[].attributes.body
Lapusneanul:- conflict exterior: Alexandru si boieri; Alexandru si Ruxandra
-personaje:extraordinare, aflate in situatii extraordinare, personaj colectiv(multimea de la portile palatului)
Moara cu noroc:-conflict exterior:Ghita- Lica
interior:Ghita si propriile ganduri, constiinta sa
-personaje: tip, reprezentant al unei categorii sociale , construit pe o trasatura de caracter puternic

# data[].attributes.body
Conflictul comic se construieste pe contrastul dintre aparenta si esenta.
Conflictul principal: confruntarea pentru putere (alegerea ca deputat) a adversarilor politici, in capitala unui judet de munte, este redusa la pierderea succesiva a unei scrisori de amor, utilizata ca instrument de santaj.
Conflictul secundar: temerea grupului Farfuridi-Branzovenescu de tradarea prefectului.
Piesa este structurata in patru acte alcatuite din scene; acumularea gradata de tensiuni si conflicte in primele trei acte este urmata, in ultimul act, de anularea agitatiei si de impacarea adversarilor.
Nae Cațavencu, avocat, director-proprietar al ziarului Răcnetul Carpaților, prezident-fundator al Societății enciclopedice-cooperative "Aurora economică română", este unul dintre cele mai cunoscute personaje din piesa de teatru "O scrisoare pierdută" a lui Ion Luca Caragiale, un reprezentant tipic al demagogiei politice. Potrivit clasificării lui Pompiliu Constantinescu, Nae Cațavencu reprezintă tipul politic și al demagogului.

Zaharia Trahanache este unul din personajele principale ale comediei "O scrisoare pierdută" a lui Ion Luca Caragiale, soțul cochetei adulterine, Zoe Trahanache. Deși în aparență, Zaharia Trahanache, care este sensibil mai în vârstă comparativ cu Zoe și Tipătescu, este mai încet în gândire și mai ușor de dus de nas, conform clișeului său verbal folosit foarte frecvent, "Ai puṭintica rǎbdare, stimabile!", care pare a-l caracteriza, în realitate este un individ abil și oportunist care acceptă situația de adulter a soției sale în favoarea propriului său interes.
Zoe Trahanache este unicul personaj feminin al comediei lui Ion Luca Caragiale "O scrisoare pierdută" sau „cocheta adulterină”, așa cum a fost etichetată de criticul interbelic Pompiliu Constantinescu

Pristanda este unul dintre personajele piesei de teatru O scrisoare pierdută de Ion Luca Caragiale. Angajat al primăriei orașului provincial unde se desfășoară acțiunea piesei, Pristanda este în realitate omul bun la toate al prefectului Ștefan Tipătescu, care îl folosește adesea ca un fel de slugă personală. Pristanda (articulat, pristandaua) este și numele unui dans tradițional românesc asemănător cu brâul, în care se bate pasul pe loc. Personajul Pristanda, precum pristandaua, este caracterizat de lipsa progresului, prin baterea pasului pe loc, respectiv de faimoasa sa numărare a celor 44 de steaguri, care de fapt erau 11, calculate și menționate de 4 ori, "Două la primărie, două la prefectură, ... , curat murdar, coane Fănică."

Cetățeanul turmentat este un personaj nenominalizat din piesa O scrisoare pierdută de Ion Luca Caragiale, care apare ca un laitmotiv în diferite faze ale evoluției tempoale a acțiunii. În ciuda aparentei prezentări nemăgulitoare, Cetățenul turmentat reprezintă, dintre toate personajele piesei, singurul care se apropie de omul obișnuit de pe stradă, ale cărui nedumeriri simple, dar pline de bun simț, reflectă deziluzia și chiar consternarea oamenilor normali în fața murdăriei proceselor electorale ale unei democrații aparent participativă, dar falsă și orchestrată în realitate.

Agamemnon Dandanache, prezentat ca Agamiță Dandanache, este un personaj din piesa O scrisoare pierdută a dramaturgului român Ion Luca Caragiale. Caracterizat ca fiind "mai prost decât Farfuridi și mai canalie decât Cațavencu", Dandanache este tipul politicianului lipsit de orice scrupule (fiind, de fapt, ultimul posesor al scrisoricii pierdute) trimis de partidul de guvernământ în "provincie", adică de la "centru", pentru a culege laurii victoriei aranjate a unor alegeri locale.

Tache Farfuridi, avocat, membru al acestor comitete și comiții.

Iordache Brânzovenescu avocat, membru al acestor comitete și comiții.

Ștefan Tipătescu, prefectul județului.

# data[].attributes.body
Conflictul central al acestui roman realist este determinat de lupta pentru pamant in satul traditional, ardelenesc in mod special. Drama lui Ion, taran sarac, este de a nu putea semnifica nimic in ordinea sociala si umana a lumii, din cauza lipsei averii. Calitatile personale nu sunt luate in calculul acestei ierarhii, de aceea personajul este pus in situatia de a alege intre iubirea pentru Florica si pamanturile Anei. Principalul conflict exterior, social se manifesta intre Ion al Glanetasului si Vasile Baciu, adversarii care isi disputa pretentiile la posesiunea pamantului, Ana fiind doar pretextul neglijabil al confruntarii.

Adevarata dimensiune a dramei personajuli principal o da conflictul interior, precizat in structura romanului prin titlul celor doua parti: Glasul pamantului si Glasul iubirii . Cele doua voci rezoneaza in sufletul lui Ion cand succesiv, cand simultan, pana la explozia lor asurzitoare in situatia-limita. O retea complexa de conflicte secundare completeaza tabloul complicatelor relatii umane: invatatorul Herdelea- preotul Belciug, Ion- George, Ion- Simion Butunoiu etc.

# data[].attributes.body
Conflictul interior este cauzat de nesiguranta lui Gheorghidiu referitor la împărtăsirea sentimentului de iubire, trăite de el la cote maxime. El concepe iubirea ca un sentiment

absolut în care ”cei care se iubesc au drept de viată si de moarte, unul asupra celuilalt”.

Conflictul exterior de factură are loc între Gheorghidiu si societatea în care trăietse si-n care nu se poate adapta, dar si un conflict cu Ela, cu care discută averea.

# data[].attributes.body
Actiunea romanului este dispusa pe doua planuri, care se deruleaza paralel si se intersecteaza, constituind, de fapt, imagini ale aceleiasi lumi, asamblandu-se intr-o realitate complexa care da senzatia viziunii totale, de unde si impresia de monografie a satului transilvanean. Cele doua planuri: al taranilor, cu Ion in centru, si al intelectualitatii rurale, cu insistenta asupra familiei invatatorului Herdelea, sunt adunate la un loc de catre prozator in prima secventa, care infatiseaza viata satului: hora, pretext de intalnire a personajelor, asezate dupa grupuri si ierarhii, surprinse in atitudini semnificative

# data[].attributes.body
O scena semnificativa este reprezentata de coborarea in fantana. Acest loc simbolizeaza locul misterios al mortii si renasterii eroului, fiindca in fantana intra fiul craiului si iese Harap-Alb. Viclean, Spanul il convinge pe fiul de crai sa intre intr-o fantana, al carei aspect prevesteste urmari tragice: adanca, nu avea roata sau cumpana, doar „o scara de coborat pana la apa”. Dupa ce fiul de crai coboara, Spanul trage capacul peste gura fantanei, se asaza peste el si il forteaza sa-i devina sluga, in schimbul vietii. Schimbarea statutului ii aduce un nume care reprezinta pentru el o identitate proprie, pana acum fiind definit doar prin raportare la statutul tatalui sau. Scena pune in evidenta inceputul initierii spirituale, al maturizarii, personajul iesind de sub tutela parinteasca si fiind obligat sa-si construiasca o viata proprie. Ceea ce-i lipseste inca lui Harap-Alb este lipsa de experienta, puterea de a cantari ceea ce e sinceritate si ceea ce e prefacatorie in faptele oamenilor. Inocenta si credulitatea nu sunt defecte, ci doar trasaturi firesti la un tanar crescut departe de primejdiile vietii. Din acest moment incepe un traseu al umilintei, necesar unui viitor imparat, care va trebui sa inteleaga suferinta supusilor. Intrarea sa in slujba Spanului se face sub juramant cavaleresc.

# data[].attributes.body
Moara cu noroc:
Scena in care Lica isi face aparitia la carciuma, moment in care incepe dezumanizarea lui Ghita sub semnul banului si conflictul sau interior

Deznodamantul operei, cand dezumanizarea lui Ghita isi atinge apogeul si acesta devine criminal. De asemenea personajele centrale (Lica, Ana, Ghita) isi gasesc sfarsitul, vorbele batranei din incipit dovedindu-se avedarate

Alexandru Lapusneanu
In prima scena este vorba despre momentul in care Alexandru Lapusneanu tine discursul in care le promite boierilor o mare impacare, motiv pentru care ii invita la Mitropolie pentru a incerca sa ii convinga de bunele sale intentii.

A doua scena reprezinta totodata si punctul culminant al operei, in care sunt ucisi cei 47 de boieri din ale caror capete domnitorul construieste o piramida monstroasa in functie de rangul fiecaruia

# data[].attributes.body
O primă secvenţă ilustrativă pentru tema operei este cea din debutul piesei, în care  Ghiţă Pristanda, poliţistul oraşului, se află în odaia lui Ştefan Tipătescu pentru a-i oferi obişnuitul raport cu privire la evenimentele zilei anterioare. Relaţia conducere-administraţie locală este surprinsă în acţiunile ei tipice şi presupune servitute din partea poliţiei şi interesul reciproc al părţilor. Prefectul închide ochii la “ciupelile” poliţistului prost plătit în schimbul susținerii intereselor partidului. Numărătoarea steagurilor este o ilustrare a expresiei – “dacă nu curge, pică”. Spionarea rivalului politic al lui Tipătescu de poliţist în afara orelor de serviciu face parte din “datorie”. De asemenea, scena anunţă declanşarea intrigii prin semnalarea prezenţei unui document aflat în posesia lui Caţavencu ce ar putea înclina balanţa în favoarea lui la alegeri. Mesajul transmis este că rezultatul alegerilor depinde luptele de culise între oponenţi şi mai puţin de opinia electoratului.

O a doua secvenţă ilustrativă pentru tema piesei este numărarea voturilor în actul II de către Trahanache, Farfuridi şi Brânzovenescu, înainte ca alegerile să  fi avut efectiv loc. Votul este decis de ariile de influenţă. Farfuridi se teme de trădarea lui Tipătescu, şi încearcă să afle ce se întâmplă de la Trahanache. Reacţia acestuia dezvăluie o altă fațetă a comediei de moravuri: adulterul. Ignorat din naivitate sau din “diplomaţia” vârstei, tringhiul conjugal este înfăţişat de Trahanache ca o inocentă convieţuire frăţească. Sciziunile în interiorul  partidelor, candidatul prost şi fudul, dar cu instinctul viu al apărării interesului, scrisorile acuzatoare semnate anonim, toate sunt elemente ale şaradei electorale care configurează tema piesei. Trahanache scoate la iveală şi plafonarea personajului principal-Ștefan Tipătescu- într-o situaţie inferioară capacităţilor sale, subjugat voinţei unei femei ambiţioase.

# data[].attributes.body
Discutia ofiterilor la popota, care trezeste memoria afectiva a lui Stefan Gheorghidiu in legatura cu casatoria dintre el si Ela. Ofiterii discuta despre un articol din presa:un barbat care si-a ucis sotia infidele a fost achitat.

Iar cea de-a doua ar putea fi excursia la Odobesti cu ocazia Sfintilor Constantin si Elena, unde Ela ii acorda o atentie exagerata unui anumit domn G. , pe care Stefan il considera amantul ei. Excursia reprezinta momentul de maxima tensiuna in casatoria celor doi.

# data[].attributes.body
https://www.bibliotecapemobil.ro/content/scoala/pdf/O_scrisoare_pierduta.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
O scrisoare pierdută (Piesă de teatru 1982)

# data[].attributes.body
https://kupdf.net/download/mihail-sadoveanu-baltagul_58f85f02dc0d601f39da982a_pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Baltagul HD -Film Bacalaureat + comentariu (calitatea buna)

# data[].attributes.body
https://bgrmihailsturdza.files.wordpress.com/2014/02/rebreanu-liviu-ion-i-cartea.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Ion - Liviu Rebreanu Film pentru bac-Calitate excelenta

# data[].attributes.body
https://amortek.files.wordpress.com/2010/03/calinescu-george-enigma-otiliei-cartea.pdf

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 2:19:14•Watch full video

# data[].attributes.body
https://www.bibliotecapemobil.ro/content/scoala/pdf/Povestea_lui_Harap_Alb_-_I._Creanga.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Ion Creanga - Harap-Alb #teatruaudio #teatruradiofonic #teatruonline #teatruvechi #teatru #creanga

# data[].attributes.body
https://www.bibliotecapemobil.ro/content/scoala/pdf/Alexandru_Lapusneanu_-_Constantin_Negruzzi.pdf

# data[].attributes.attachment_link.title
Intoarcerea lui Voda Lapusneanu 1980   FIlm romanesc

# data[].attributes.body
https://bgrmihailsturdza.files.wordpress.com/2014/02/slavici-ioan-moara-cu-noroc-cartea.pdf

# data[].attributes.body
COMEDIA - O SCRISOARE PIERDUTĂ

L. Caragiale a îmbogatit literatura româna atât cu opere în proza, cât si cu creatiile sale dramatice de o
exceptionala valoare, el fiind considerat cel mai mare dramaturg român. Una dintre cele mai reprezentative
comedii ale sale este &quot; O scrisoare pierduta&quot;. Comedia apare în 1884 dar este publicată un an mai târziu în
revista „Convorbiri literare”, XVIII, nr. 11 în 1885. Este una dintre cele 4 comedii ale lui Caragiale pe lângă „O
noapte furtunoasă”, „D-ale carnavalului”, „Conu Leonida față cu reacțiunea”, opere în care scriitorul urmărește
surprinderea moravurilor societății burgheze din acea perioadă.  Ca procedee artistice întâlnim  satira,
sarcasmul, ironia, comicul. Caragiale e un fin observator al societății burgheze în care trăiește, astfel în opinia
lui Garabet Ibrăileanu acesta „face concurență stării civile”, formula sa artistică fiind „realismul tipic”  (T.
Vianu). Piesa a fost jucată în premieră, pe scena Teatrului Național din București, la 13 noiembrie 1884,
înregistrând un mare succes de public însă nu a fost bine primită de criticii literari ai vremii.
Comedia este specia genului dramatic care provoaca râsul prin surprinderea moravurilor, a unor tipuri de
oameni sau a unor situatii neasteptate.
Fiind o comedie, &quot;O scrisoare pierduta&quot; întruneste atât conditiile generale ale unei creatii dramatice, cât si pe
cele caracteristice speciei pe care o ilustraza. Ca orice opera dramatica, a fost scrisa cu scopul de a fi
reprezentata pe scena si este structurata în 4 acte, fiecare cu câte 9, 14, 7 si 14 scene. Totodata, timpul si spatiul
actiunii sunt limitate, întâmplarile relatate petrecându-se în capitala unui judet de munte, în timpul alegerii de
deputati în anul 1883.
Caracterul dramatic al operei este evidentiat de folosirea dialogului si a monologului dramatic, precum si de
prezenta indicatiilor scenice prin care se fixeaza cadrul actiunii si se evidentiaza unele dintre trasaturile
specifice personajelor. Descrierea si naratiunea nu sunt prezente ca moduri de expunere decât în indicatiile
scenice ale autorului sau în replicile personajelor.
Încadrare într-un curent, într-o specie literară
Textul poate fi încadrat în  clasicism tocmai prin critica moravurilor, caracterul satiric (o perspectivă ironică
asupra burgheziei și a societății politice românești din sec al XIX-lea), prin susținerea valorilor clasic, căpătând
astfel și un  scop moralizator dar și prin respectarea regulii celor trei unități: de acțiune, de timp și de loc.
Trăsăturile realiste sunt impresia de veridicitate pe care o creează, prin utillizarea tehnicii detaliului  și prin
construcția personajelor tipologice (Zaharia Trahanache- tipul încornoratului, Zoe T.- tipul amorezei cochete
etc.).
2. Tema și viziunea despre lume
Tema  o reprezintă viața distorsionată a burgheziei românești de la sfârșitul secolului al XIX-lea descrisă
minuțios în toate aspectele ei (intimitate, politică, administrație etc.). Discuția inițială este secvența ce reflectă
raporturile dintre autoritățile statului. Polițaiul Ghiță, dă umil raportul prefectului despre rondul zilei executând
cu slugărnicie și servilism ordinele primite. Corupția și abuzul în serviciu sunt trecute cu vederea, Tipătescu este
conștient de leafa mică a subordonatului și nu reacționează la  steagurile pe care acesta le fură. Într-o
altă secvență, Zoe îl convinge pe Tipătescu, printr-un șantaj emoțional,  să-și dea votul, de dragul reputației ei,
candidatului aflat în opoziție, exprimând astfel imoralitatea vieții personale dar și instabilitatea deciziilor
politice.
Viziunea despre lume este una clasică prin critica adusă unor moravuri sociale ale vremii: imoralitate, abuz în
serviciu, incultură, demagogie, parvenitism.
3. Elemente de structură
Titlul constituie motivul central dar și intriga piesei. Prima scrisoare este una de dragoste a  Zoei către
Tipătescu, găsită de cetățeanul turmentat, sustrasă  prin vicleșug de Cațavencu, pierdută apoi de acesta cu ocazia

marii adunări dinainte de alegeri, regăsită de cetățeanul turmentat și înapoiată Zoei. O altă scrisoare este tot una
compromițătoare prin care Agamemnon Dandanache își câștigă postul de deputat. Aflat la începutul și la finalul
piesei motivul dă o simetriei operei. La nivel simbolic scrisoarea devine o armă de șantaj folosită pentru
preluarea puterii politice, denotând parvenitismul și lipsa de scrupule a personajelor.
4. Compoziție
Piese este organizată în 4 acte. În primul act ni se prezintă contextul social, economic și politic în care ne
aflăm. Astfel acțiunea are loc în „capitala unui județ de munte”, în zilele noastre (respectiv sfârșitul secolului al
XIX-lea). Primele personaje care apar în scenă sunt Tipătescu și polițaiul Pristanda, omul său credincios. Din
discuțiile lor deducem raporturile de opoziție sau coaliție dintre celelalte persoanje, detalii referitoare la situația
politică sau familială.  Apoi își face apariția Zaharia Trahanache, venerabil om politic, președinte de comitete și
comisii și anunță existența unei scrisori de amor compromițătoare, aflată în mâinile adversarului politic
Cațavencu dar pe care, în naivitatea lui, o crede o plastografie. Cei doi amanți, Zoe și Tipătescu, acționează
însă impulsiv și caută o cale de a smulge scrisoarea adversarului politic.
Actul al doilea debutează cu numărătoarea estimativă a voturilor pentru fiecare tabără politică. Farfuridi și
Brânzovenescu, avocați și aliați politici ai lui Tipătescu, se tem de o eventuală trădare a acestuia, fapt întreținut
și de numeroasele vizite la adversarul politic, Cațavencu. Tipătescu ordonă arestarea și percheziționarea casei
lui Cațavencu, fără vreun rezultat favorabil, însă îl eliberează la cererea Zoei care, în ciuda dezacordului lui
Tipătescu, îi oferă sprijin politic adversarului Cațavencu, în schimbul scrisorii. În mijlocul acestor frământări
politice și personale, se primește de la centru o depeșă  prin care se solicită alegerea unui candidat trimis de aici.
Actul III prezintă ședința și discursurile electorale demagogice ale lui Cațavencu și Farfuridi din sala primăriei.
Între timp Trahanache găsește o poliță falsificată a lui Cațavencu pe care intenționează să o folosească drept
armă de șantaj. La un moment dat se anunță numele candidatului numit de la centru  în persoana lui
Agamemnon Dandanache. Lucru acesta creează haos în sală, învălmășeală  în care Cațavencu pierde pălăria cu
scrisoarea care este găsită de cetățeanul turmentat și predată destinatarului Zoe.
Ultimul act aduce și rezolvarea conflictului inițial, scrisoarea ajungând înapoi la Zoe Trahanache. Își face
apariția în scenă Agamemnon Dandanache, mai prost și mai incult decât candidații locali, mărturisind că
ajunsese aici printr-o altă scrisoare compromițătoare, folosită ca armă de șantaj. Piesa se încheie cu festivitatea
în cinstea noului candidat ales, condusă de însuși Cațavencu.
Tipuri de comic
Se observa prezenta celor trei tipuri de comic. &quot;O scrisoare pierduta&quot; provoaca râsul atât prin situatiile
neasteptate în care sunt puse personajele, dar si prin surprinderea moravurilor si a unor tipuri de oameni. Astfel,
înfatisând relatia dintre Tipatescu si Zoe sau felul în care se desfasoara alegerile pentru Camera,I. L. Caragiale
realizeaza un comic de moravuri. Sunt vizate atât viata de familie, în care sotul în vârsta accepta si prezenta
amantului, cât si coruptia politicienilor.
Este prezent si comicul de caracter, pentru ca autorul portretizeaza diferite tipuri umane, care provoaca râsul
prin comportare si trasaturi de caracter. Pristanda stârneste râsul prin supunerea oarba cu care duce la împlinire
ordinele sefilor; Farfuridi si Brânzovenescu devin ridicoli prin teama exagerata de tradare, iar Catavencu prin
discursul demagogic si schimbarea de atitudine din final, când din pacalitor devine pacalit. Generatoare de
comic sunt si ticaiala venerabilului nenea Zaharia, dar si prostia ramolitului de Agamita Dandanache. Însesi
numele personajelor sunt alese magistral de Caragiale, având rezonante care trimit la caracterul acestora:
Catavencu simbolizeaza vorbaria de cata, Zaharia - zahariseala, ramolirea, Agamita - decaderea (numele fiind
un diminutiv al eroului antic Agamemnon).

De asemenea, putem întâlni si comicul de situatie, întrucât întâmplarile comice abunda: pierderea si gasirea
succesiva a scrisorii, situatia initiala si cea finala în care se afla Catavencu sau deznodamântul farsei electorale
care se termina cu multumirea tuturor, în sunetele muzicii. Prin aceste tipuri de comic, I. L. Caragiale a reusit sa
realizeze umorul si ironia, privind cu mai multa sau mai putina îngaduinta personajele si faptele lor. Realizând
aceste categorii estetice - umorul si ironia - prin intermediul diverselor tipuri de comic folosite în cadrul unei
structuri dramatice, opera literara &quot;O scrisoare pierduta&quot; are toate caracteristicile unei comedii.

5. Personaje
Caragiale depașește cadrul comediei clasice, avand capacitatea de a individualiza personajele, prin trăsături care
înlesnesc încadrarea lor tipologică, deci apartenența la realism. Caragiale este considerat cel mai mare creator
de tipuri din literatura română. Pompiliu Constantinescu precizează în articolul „Comediile lui Caragiale” nouă
clase tipologice, dintre care următoarele sunt identificate și în „O scrisoare pierdută”: tipul încornoratului sau a
înșelatului(Trahanache), tipul primului-amorez și al donjuanului (Tipătescu), tipul cochetei și al adulterinei
(Zoe), tipul politic și al demagogului (Tipătescu, Cațavencu, Farfuridi, Brânzovenescu, Trahanache,
Dandanache), tipul cetățeanului (Cetățeanul turmentat), tipul funcționarului (Pristanda), tipul confidentului
(Pristanda, Tipătescu, Brânzovenescu), tipul raisoneurului (Pristanda).
Ştefan Tipătescu: tipul junelui amorez, este prefectul judeţului pe care îl administrează având o mentalitate de
stăpân absolut: „moşia, moşie, foncţia, foncţie, coana Joiţica, coana Joiţica, trai neneacă pe banii lui
Trahanache” (după cum remarca Pristanda). Tipătescu este impulsiv, nestăpânit în momentul în care aude
despre scrisoarea de dragoste dar și în momentul în care Farfuridi îl acuză de trădare, aşa cum de altfel îl
caracterizează „venerabilul” Trahanache: “E iute! n-are cumpăt. Aminteri bun băiat, deştept, cu carte, dar iute,
nu face pentru un prefect.”
Fănică este component al triunghiului conjugal, venit în judeţ cu opt ani în urmă, devenind chiar de atunci
amantul Zoei, fără ca soțul acesteia să bănuiască: “De opt ani trăim împreună ca fraţii şi nici un minut n-am
găsit la omul ăsta atâtica rău” (Trahanache). Flerul său de amorez reiese şi din scena în care Zoe foloseşte toate
tertipurile feminine pentru a-1 convinge să-1 aleagă pe Caţavencu: “în sfârşit, dacă vrei tu… fie! […] Domnule
Caţavencu, eşti candidatul Zoii, eşti candidatul lui nenea Zaharia… prin urmare şi al meu!”. Este folosit și
comicul de nume, Tipătescu, trimițând la cuvântul „tip”, care semnifică june prim, om rafinat, amorez abil,
aventurier.
6. Relația dintre două personaje
Zoe Trahanache: tipul cochetei adulterine este soţia lui Zaharia Trahanache şi amanta lui Tipătescu, singurul
personaj feminin al lui Caragiale care reprezintă doamna din societatea burgheză nefăcând parte, ca celelalte
eroine, din lumea mahalalelor.  Este o luptătoare hotărâtă şi foloseşte tot arsenalul de arme feminine ca să-şi
salveze onoarea. Pentru a-1 convinge pe Tipătescu să accepte candidatura lui Caţavencu, ea recurge la
rugăminţi şi lamentaţii, trece la ameninţarea cu sinuciderea, apoi, cu o energie impresionantă de la o femeie ce
părea sensibilă şi neajutorată, devine ameninţătoare şi o luptătoare aprigă: „Am să lupt cu tine, om ingrat şi fără
inimă”. Ea este inteligentă, autoritară, ambiţioasă şi îşi impune voinţa în faţa oricui. Cetăţeanul turmentat
închină şi el: “în cinstea coanii Joiţichii că e damă bună!”.