# data[].attributes.headline
Географічне положення

# data[].attributes.subject
Географічне положення

# data[].attributes.body
Індія як державне утворення знаходиться на півострові Індостан на півдні Азії між Аравійським морем і Бенгальською затокою, на 2 тис. км впродовж і 1,7 тис. км ушир, загальною площею близько 3,5 млн. кв. км. Має велику долину довжиною в 3000 км, шириною 250-300 км між Гімалаями і Деканом, намулену ріками, з тропічним мусонним і сухим кліматом, катастрофічними повенями влітку річок Ганг, Брахмапутра та Інд. Це один із землеробських районів світу.

# data[].attributes.body
Державний сектор займає монопольне положення на транспорті, зв'язку, в оборонній і ядерній промисловості, трансп. машинобудуванні, видобутку нафти, золота, виробництві добрив, банківській справі, страхуванні та імпорті. Транспорт: залізничний, автомобільний, річковий, морський, повітряний. Індія — одна з найбільших залізничних країн світу: протяжність її доріг понад 62 тис. км.

Майже 90 % морського вантажообігу переробляється вісьмома головними портами. Найбільший серед них — Бомбей. Північній-схід обслуговує Калькутта. Найважливіші порти Південної Індії — Вашакхапатнам, Мадрас, Кочин. У Гуджарапі створений великий порт Кандла. Розвинутий повітряний транспорт, як на міжнародних, так і на внутрішніх лініях. Мумбаї, Делі, Колката — найбільші міжнародні аеропорти Індії.

# data[].attributes.body
У змішаній індійській культурі велику роль відіграла також міфологія, яка стала синтезом арійських дравідійських мунда та інших фантастичних елементів. Арійські племена гіпотетично вважаються пращурами українців, що принесли в Індію свою мову - санскрит (у перекладі - упорядкована, доведена до досконалості).

Найдавнішою пам'яткою давньоіндійської народної творчості є Веди, індо-іранські тексти, що виникли в XV-V ст. до н. є. і написані ведичним санскритом. Вони складаються з 4 самхіт: "Рігведи", "Самаведи". "Яджурведи", "Атгарваведи" - збірок мантр, які містять найдавніші здобутки індійської філософської думки. До Вед належать також Брахмани - екзегетичні тексти. Араньякн - містичні тексти. Упанішади - тексти, які містять основні концепції індійських філософських систем. Тексти Вед в індуїзмі вважаються священними, переказаними через одкровення.

# data[].attributes.body
Індійська музика є однією з найдревніших і самобутніших музичних культур. Її витоки до цивілізацій Хараппи і Мохенджо-Даро (3-є тис. до н. е.). Важливий етап розвитку індійської музики пов'язаний з найдавнішими літературними пам'ятниками — Ведами, представлений речитацією священних текстів Ригведи і більш розвинутими мелодичними взірцями гімнотворчості, зафіксованими в Самаведі (веда мелодій). Поряд з культово-ритуальною ведичною традицією існували розвинені форми народного і світського мистецтва.

Починаючи з XIII століття культура північної Індії, що стикнулася з мистецькими традиціями Передньої і Середньої Азії, переживала вплив мусульманського мистецтва. У руслі індійської класичної музики розвинулися два напрямки: північний (хіндустані), що зазнав впливів ззовні, і південний (карнатак), що зберіг споконвічний національний стиль. Розходження їх не були глибинними й виражалися в особливостях виконавської практики й прихильності до певних жанрів. На відміну від музики Південної Індії — головним чином вокальної традиції, на півночі інструментальна музика згодом виділяється в самостійний жанр. В південноіндійській музиці на основі раги народжуються релігійні пісні кіртан і пада, що досягли досконалості в композиціях Пурандарадаси (кінець 15 — 1-а половина 16 століття) і Кшетрайна (17 століття), провідний вокальний жанр карнатскої традиції — криті, ознаменований творчістю найбільших музикантів 2-ї половини 18 — 1-й половини 19 століття Шьяма Шастрі, Муттусвамі Дикшитара, Тьягараджи.

# data[].attributes.body
Унікальність індійського фільму полягає в його своєрідній формі, в манері оповіді, в способах розстановки акцентів, в художніх прийомах. Розглянемо характерні риси, що притаманні індійським кінофільмам.

По-перше, головною особливістю кінофільмів Індії є сюжет. Сценаристи черпають натхнення з літературних джерел індуїзму, буддизму тощо, адаптуючи їх до проблем сьогодення. Це дозволяє створювати нові і незвичайні сюжети, які здатні заворожити будь-яку сучасну людину.
По-друге, індійські кінофільми завжди національні, пов'язані з історією Індії та її народом. Вони захищають людину від розчарувань, які вона відчуває у повсякденному житті, і занурюють в чудовий світ уяви, в легендарну і магічну, іноді трагічну історію своєї країни. Її славне минуле, знайоме кожному індусу з пісень і легенд, але напівзабуте, зараз проходить перед ним живими образами, пробуджуючи почуття національної гордості.
По-третє, в кіномистецтві Індії вважають, що музика і танці — це єдиний інструмент, який допомагає передати глядачам емоційний аспект життя, характерний для ситуацій, до яких потрапляють головні герої фільмів. Склалася традиція включати до кінострічки п'ять-шість танцювально-пісенних сцен. Це частіше естрадні пісні, але можуть бути і кращі взірці класичної музики, і релігійні гімни. Багато пісень стають національними хітами. Музику індійського кіно можна вважати самостійним видом мистецтва. Тому індійські кінострічки в сучасному розумінні можна назвати мюзиклами. Вони завжди насичені танцями і монументальними сценами. Індійські глядачі очікують від кінематографа саме цього — пісень, нарядів, танців, а також історій про кохання, які мають щасливий кінець.

# data[].attributes.body
Найбільш ранніми індійськими картинами були наскальні малюнки доісторичних часів, петрогліфи, що зустрічаються в таких місцях, як скельні укриття Бхімбетки, деякі з них старші 5500 р. У VII столітті, різьблені стовпи Еллори, штат Махараштра, представляють приклад індійських картин, а кольори, переважно різні відтінки червоного та оранжевого, були отримані з мінералів. Після цього з’явилися фрески печер Аджанта та Еллора. Індійська буддистська література рясніє прикладами текстів, які описують, що палаци королів та аристократичний клас були прикрашені картинами, але вони не збереглися. Вважається, що в той час практикувався якийсь вид художнього живопису. Британці на початку 19 століття індійському мистецтву дали нове життя. Новий уряд вимагав від художників документувати життя та часи Індії. Картини англійської школи, як називали це нове мистецтво, бачили появу найбільших художників Індії всіх часів Раджа Раві Верма . Серед інших важливих художників колоніального періоду - Джаміні Рой, Амріта Шергіл, Рамкінкер Бадж і Рабіндранат Тагор . Після здобуття незалежності індійське мистецтво стало більш різноманітним, і такі художники, як Макбул Фіда Хуссейн, Френсіс Ньютон Соуза, Субодх Гупта, Деваййоті Рей, Судіп Рой, Пареш Мейті та Босе Крішнамачарі завоювали міжнародне визнання.

# data[].attributes.body
Храмова архітектура Індії є одним із видів мистецтва архітектури, у якому найбільш яскраво представлена різноманітність індійської духовної культури. Значні культурні, расові, кліматичні та інші відмінності зумовили формування в різних частинах Індії трьох архітектурних стилів (саме у храмовій архітектурі), що мають досить значні відмінності: стиль Нагара, або північний стиль, який дослівно перекладається як «міський»; дравідський стиль, або південний стиль Дравіди; гібридний стиль.
Для індуїстського храму південного стилю характерна вежа у вигляді ступінчастої піраміди, з чітко виділеними поперечними поясами, яка завершена багатогранним, подібним дзвону, перекриттям. Стіни храму густо оздоблені елементами декору. Для культової індуїстської будівлі північного стилю характерна вежа параболічних обрисів із приплюснутим кільцем нагорі. Більшість храмів побудовано саме у цих стилях.

Найважливіша частина кожного храму, його серце — святилище — зазвичай квадратне низьке приміщення без дверей і вікон, за винятком єдиного низького і вузького входу. Зображення божества розміщено в геометричному центрі. Над святилищем розташована храмова вежа.