# data[].attributes.headline
עמית גרשון ועדי סרוסי

# data[].attributes.subject
עמית גרשון ועדי סרוסי

# data[].attributes.body
אנחנו רוצות לספר את סיפור חייו של אסף רמון ז"ל.
אסף רמון, בנם הבכור של רונה ואילן, נולד ברמת גן ב10 בפברואר 1988, בן לטייס חיל האוויר.
בשנת 1998 אסף טס עם משפחתו לשליחות בארצות הברית, אביו, אלוף משנה אילן רמון, נבחר להיות האסטרונאוט הישראלי הראשון שיטוס לחלל.
בינואר 2003,  המריא אביו של אסף, אילן רמון, לחלל עם ששת חבריו לצוות במעבורת "קולומביה". אחרי שבועיים בחלל, בדרכה חזרה לכדור הארץ, התפרקה המעבורת וכל אנשי הצוות נספו.
אסף רצה ללכת בדרכי אביו והחליט להתנדב לקורס טיס ולנסות להגשים את חלום ילדותו.
כמו אילן אביו, סיים גם אסף את קורס הטיס כחניך מצטיין, וקיבל את אות ההצטיינות ואת ה"כנפיים" מנשיא המדינה מר שמעון פרס.
ב-16 ביולי 2006 התגייס אסף לצה"ל, והחל מסלול הכשרה מפרך בקורס טיס שבמסגרתו רכש תואר ראשון בניהול מערכות מידע.
בסוף יוני 2009 שובץ אסף כטייס קרב בטייסת "אף-16". הוא סיים שירות חובה והמשיך לשירות קבע, במסגרת קורס אימון מתקדם.
חודשיים וחצי לאחר סיום קורס הטיס, ב13 בספטמבר 2009, המריא אסף מבסיס נבטים לטיסת אימון עם מטוס נוסף שהטיס טייס ותיק ומנוסה, בתרחיש של קרב אוויר בין מטוסים בודדים. בתוך דקות ספורות הגיעו לאזור דרום הר חברון, שם ביצעו את האימון שבמסגרתו חלפו זה על פני זה שלוש פעמים (חליפוֹת) בגובה רב. לאחר החליפה השלישית נעלם קשר העין של המוביל עם מטוסו של אסף. אסף לא דיווח על מצוקה או על בעיה כלשהי וככל הנראה, לקה באובדן הכרה ומטוסו התרסק.
בן עשרים ואחת שנים וחצי היה אסף בנופלו. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בנהלל, ונטמן סמוך לקבר אביו אילן. הותיר אחריו אם, שני אחים ואחות. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סרן. על מצבתו חקוקות המילים: "מחלום ילדות למציאות. 'נפל חרש כאשר ייִפול האילן...' הנסיך הקטן".
אחד ממפעלי ההנצחה לזכרו של אסף הוא "שביל החלוצים" בכרמל - שביל היסטורי מהתקופה הרומית שנחשף בעקבות השריפה בכרמל.

# data[].attributes.body
חפשו את החלל והדליקו נר זיכרון וירטואלי

# data[].attributes.headline
סיפור אישי - ליאת 

# data[].attributes.subject
סיפור אישי - ליאת 

# data[].attributes.body
אני מספרת את סיפורו האישי של בעלה של דודה שלי מצד אבא ז'אן פייר אלימי ז"ל.
ביום שלישי 19.11.74 חדרו 3 מחבלים מירדן לדירה בבניין מגורים. המחבלים ירו באישה בבניין והשתלטו על דירתם של משפחת ביבס. 3 ילדיהם הצליחו להימלט הם קפצו מן החלון אל הגינה. המחבלים הרגו את האבא והאמא. ז'אן פייר שגר בבניין ליד שמע את המתרחש ורץ לעזור לאנשים שנמלטו מן הבניין וקפצו מן החלונות. מחבל ראה אותו מחלון הדירה וירה בו. ז'אן פייר השאיר אחריו אישה ו3 בנים.
על שמם של ה4 שנרצחו בפיגוע נקרא רחוב שדרות הארבעה בבית שאן.
קישור לאתר יזכור ולהדלקת נר לזכרו.
כתבה בעיתון

# data[].attributes.headline
כיתה ט'5 זוכרים ולא שוכחים

# data[].attributes.subject
כיתה ט'5 זוכרים ולא שוכחים

# data[].attributes.body
ביום שלישי, ד' באייר תש"ף, 28.4.2020, נציין את יום הזיכרון לחללי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה. השנה, בצילו של משבר הקורונה, יום הזיכרון יקבל אופי שונה וניערך לחוויה שונה בצורה משמעותית. השנה לא נשתתף בטקסים המרכזיים בכיכרות הערים, לא נעמוד כתף אל כתף בצפירה, לא נלך לבתי העלמין ולא נתכנס במפגש חברים בסלון או אצל המשפחות השכולות במטרה להזכיר ולהיזכר ביקרים לנו. אך דווקא עכשיו, בימים מאתגרים אלו, עלינו לוודא כי ביום המיוחד הזה נמשיך לשאת את אבוקת הזיכרון, גם אם במתכונת שונה.
*ספרו כאן סיפור אישי של חלל צה"ל או חלל של פעולות איבה.
* הוסיפו תמונה/סרטון קישורים מתאימים

# data[].attributes.headline
כותבות שירז ואדל 

# data[].attributes.subject
כותבות שירז ואדל 

# data[].attributes.body
אנחנו נספר את סיפור חייה שלבת שבע שם טוב .
בת שבע שם טוב ביתה של שרה ואברהם נולדה ביום י"ד באדר תר"ץ (14.3.1930) בירושלים, למשפחה אדוקה ואמידה בעיר. עד גיל 13 למדה בבית-הספר "אלטשולר" בירושלים. בגיל זה נתייתמה מאביה ומאז צריכה היתה לעבוד ולדאוג לעצמה .
היא הצטרפה למחתרת הארגון הצבאי הלאומי בירושלים ושמרה על השתייכותה לאצ"ל בסוד עד לאותו יום שבו הכניסה גם את אחותה הצעירה לשורות הארגון.

בימי מלחמת-העצמאות נתנה את חלקה להגנת העיר ולשחרורה.
חברה הקרוב לה ביותר, יהודה סלונימסקי, נפל חלל בקרב מלחה. יומיים אחרי מותו, ביום ט' בתמוז תש"ח (16.7.1948) נפלה גם היא בעמדתה בצפון ירושלים. נקברה בשייח'-באדר א'.

ביום כ"ח באלול תש"י (10.9.1950) הועברה למנוחת-עולמים בבית-הקברות הצבאי בהר- הרצל בירושלים.

# data[].attributes.headline
מאת ליאן אדרי

# data[].attributes.subject
מאת ליאן אדרי

# data[].attributes.body
אני רוצה לספר את הסיפור על יהודה ברנר ז״ל.
בתאריך 21.3.38 נמנה יהודה עם נוטרים מאנשי "פלוגת השדה" שגוייסו לעלייה לחניתה. ארגון ה"הגנה" נקרא להעלות על הקרקע "קבוצת כיבוש" שמטרתה להשתלט על המקום, לארגן את שמירתו והגנתו ולסלול דרך לעליית גוף מתיישבים קבוע. ביום העלייה גוייסו כ400- איש ביניהם כ100- נשארו מאנשי "פלוגות השדה" בפיקודו של יצחק שדה. בחצות החלה התקפה ערבית ויהודה נורה מכדור אויב ונפל מת במקום.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בן רחל ויוסף. נולד בב' בשבט תרע"ו (7.1.1916) בעיר זאוויירצ'ה שבפולין. הוא למד בבית-הספר העממי של המזרחי והיה מן התלמידים המצטיינים. בגיל 10 עלה ארצה עם הוריו שהיו מראשוני בוניה של עפולה. בעיר זו סיים את לימודיו היסודיים, המשיך ללמוד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון בחיפה ובו גמר את חוק לימודיו כחרט מצטיין. בחיפה הצטרף לראשוני קן "השומר הצעיר" בעיר, היה חבר בהנהגה הראשית בארץ ישראל, ואחר כך בין מייסדי ההכשרה "ארץ ישראל ב'" בפתח תקווה של השומר הצעיר (לימים קיבוץ אילון שבגליל המערבי). מטעם התנועה היה רכז קומונה בתל-אביב ואף נסע לשליחות בחו"ל. במאורעות הדמים תרצ"ו-תרצ"ט התנדב ליחידה המגוייסת של ה"הגנה" ושירת ביחידת נוטרי גוש עפולה שהתרכזה בכפר-ילדים. בי"ט באדר ב' תרצ"ח (21.3.1938) נמנה יהודה עם נוטרים מאנשי "פלוגת השדה" שגוייסו לעלייה לחניתה. ארגון ה"הגנה" נקרא להעלות על הקרקע "קבוצת כיבוש" שמטרתה להשתלט על המקום, לארגן את שמירתו והגנתו ולסלול דרך לעליית גוף מתיישבים קבוע. ביום העלייה גוייסו כ400- איש ביניהם כ100- נוטרים אנשי "פלוגות השדה" בפיקודו של יצחק שדה. בחצות הלילה החלה התקפה ערבית על הנקודה והמגינים לחמו בקור-רוח ובמסירות. יהודה נורה מכדור אויב ונפל מת במקום, כשנשקו מכוון לצד היורים ואצבעו על ההדק. הוא הובא למנוחת עולמים למחרת היום בבית הקברות בעפולה. הניח הורים, אח ושתי אחיות.

שמו הונצח בספרים "חניתה - עליה התגוננות, האחזות;" "בדרך לצה"ל" ובספר ה"הגנה".

(דף זה הוא חלק ממפעל ההנצחה הממלכתי 'יזכור', שנערך ע'י משרד הביטחון)

מקום מנוחתו בית העלמין האזרחי עפולה

אזור: 01 חלקה: 03 שורה: 05 קבר: 18

אנדרטה לזכר הנופלים במערכות ישראל עפולה

אנדרטה לזכר הנופלים בהגנת הקיבוץ בשנת עלייתו לקרקע חניתה

# data[].attributes.attachment_link.title
טוראי יהודה ברנר - אתר יזכור

# data[].attributes.attachment_link.description
בן רחל ויוסף. נולד בב' בשבט תרע"ו (7.1.1916) בעיר זאוויירצ'ה שבפולין. הוא למד בבית-הספר העממי של המזרחי והיה מן התלמידים המצטיינים. בגיל 10 עלה ארצה עם הוריו שהיו מראשוני בוניה של עפולה. בעיר זו סיים את לימודיו היסודיים, המשיך ללמוד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון בחיפה ובו גמר את חוק לימודיו כחרט מצטיין.

# data[].attributes.body
אני רוצה לספר את הסיפור על הדר כהן בתם של סיגלית ועופר. נולדה באור יהודה ביום ל' באדר א' תשנ"ז (9.3.1997). ילדה שנייה במשפחה, אחות של מור וירין.

מילדותה הייתה הדר ערנית, פעלתנית, אנרגטית, מלאת שמחת חיים ואור.

במהלך הטירונות, חודשיים וחצי בלבד מיום גיוסה, יצאה הדר לפעילות המבצעית הראשונה שלה והוצבה בשער שכם בירושלים. ערב קודם לכן התקשרה לאביה עופר ובישרה לו את הבשורה המרגשת: "אבא, אני יוצאת ל'הפעלה' ראשונה בשער שכם, תאחל לי בהצלחה!" תפקיד הכוח היה לאתר חשודים ולדאוג לבט"ש (ביטחון שוטף). בשעה 14:30, כחצי שעה לפני סיום המשמרת, זיהה הכוח במהלך הסיור שני חשודים וביקש מהם לעצור ולהציג תעודות מזהות. אחד החשודים שלף נשק והחל להתעמת עם מפקד הכוח. המפקד הצליח לנטרל אותו, אולם החשוד השני שלף סכין והתחיל לדקור את , חברתה של הדר לכוח, דקירות בראש ובצוואר. חברתה איבדה דם רב, נפלה על הארץ והמחבל המשיך לתקוף אותה. הדר אִבטחה את מפקד הכוח ואת חברתה. היא הביטה במתרחש ובתוך שניות פעלה בקור רוח ובמיומנות – נסוגה כמה צעדים לאחור, דרכה את נשקהּ וחיסלה את המחבל. כך הצילה הדר את חייה של חברתה. לאחר כמה שניות, הגיח מחבל שלישי מאחור וירה בראשה של הדר שני כדורים. שוטר שהזדמן למקום נטרל את המחבל. הדר נפצעה באורח אנוש והובהלה לבית החולים. הרופאים נאבקו על חייה כמה שעות עד שנאלצו לקבוע את מותה.

https://youtu.be/RpbWHb91WcQ

# data[].attributes.body
אני אספר את סיפור של לדיז׳נסקי ז״ל.
לדיז'נסקי הוא אחד משני החיילים היחידים בצה"ל שקיבלו פעמיים את עיטור העוז. בשנת 1955 השתתף באירוע הראשון, מבצע עלי זית בפשיטה על כוחות סורים ליד הכנרת. במהלך המבצע הוא נתקל בגדר שלא פוצצה למרות הצורך המבצעי. לדיז'נסקי זחל תחתיה, הרג מקלען ושני רובאים, וסייע ליחידתו לפרוץ למוצב ולכבוש אותו. העיטור השני הוענק לו למרבה הצער לאחר שנהרג בקרב המתלה, ב-1 בנובמבר 1956 – הוא נהרג לאחר התפוצצות רימון, תוך שהוא מגונן על חייל אחר ומציל אותו. לדז'ינסקי עמד בראש הכוח והטיל רימון לעבר המצרים, והרימון חזר אליו ואל חבריו. הוא גונן על החייל שלו וספג את רסיסי הרימון. סמל יגאל גרבר, אותו הוא הציל, אמר: "עוד לפני שהרימון התפוצץ הבנתי ברגע אחד שעובד מציל את חיי. הוא לפת אותי בתוך גופו והסתיר אותי, כשפניו מול הרימון המתגלגל".

# data[].attributes.headline
אגם אעידן ואורי מיגריש

# data[].attributes.subject
אגם אעידן ואורי מיגריש

# data[].attributes.body
אנחנו נספר את סיפור חייו של חיים טולידאנו ז״ל.
בן פרחה-מלכה ויעקב, נצר למשפחת הרב טולידאנו, נולד בחודש יוני 1904 בטבריה. הוא רכש השכלה תיכונית ועבד בפקידות. בימי מאורעות 1929 היה חבר ה"הגנה". חיים שירת שלוש שנים במשטרת המנדט 1933)-1936). התפטרותו מתפקידו במשטרה בשנת 1936 באה בשל סירובו לאסור עולה בלתי-לגלי. היה חבר "המשמר האזרחי" מימי המאורעות וחבר בהג"א בימי מלחמת- העולם השנייה. הוא מילא את תפקידיו במסירות, היה צנוע בדרכיו ונחבא אל הכלים. היה איש נוח לבריות. דאג לחנך את בניו להיות נאמנים לאומה, והוא שימש להם מופת בדרכיו.

מיום פרוץ מלחמת-העצמאות היה חבר "משמר העם" בירושלים, ועם החמרת המצב החליט להתגייס לצבא הגנה לישראל ולקח חלק פעיל בהגנת ירושלים. ביום כ"ח באייר תש"ח (6.6.1948), למחרת גיוסו, נפל בירושלים מפגיעת פגז. נקבר בשייח'-באדר א'. הניח אישה ושישה ילדים.

ביום כ"ח באלול תש"י (10.9.1950) הועבר למנוחת-עולמים בבית-קברות הצבאי בהר-הרצל בירושלים.

# data[].attributes.headline
עידן אונגול 

# data[].attributes.subject
עידן אונגול 

# data[].attributes.body
בן נסריה ויעקב. נולד ביום ה' בתמוז תשי"ז (4.7.1957) בבני ברק. את לימודיו החל בבית-הספר היסודי 'מקור חיים' בפרדס כץ והמשיכם במגמת נגרות בבית-הספר התיכון בכפר חב"ד.

בשלהי אוקטובר 1975 גויס עמוס לשירות חובה בצה"ל ושובץ כעובד כללי בחיל-המודיעין. בחודש נובמבר 1978 הצטרף עמוס לשורות צבא הקבע, עבר קורס מחסנאי טכני במודיעין ושירת כנג"ד ציוד ייעודי. עמוס התקדם בתפקידיו והפך לדמות מפתח ביחידה, עד כי לא היה ניתן להוציא משימה לפועל ללא השתתפותו. הוא בלט במרצו הרב ובנכונותו להשקיע מעבר לשעות העבודה המקובלות. מפקדיו העריכוהו כ"חייל טוב מאוד, ממושמע למופת, מסור, קפדן, אחראי ויעיל. בעל ידע מקצועי, המגלה מוטיבציה ויוזמה ברוכה הנותנת אותותיה בעבודת היחידה".

במהלך שירותו חלה עמוס במחלה ממארת, אך חרף מחלתו תיפקד בצורה הטובה ביותר, וכפי שהעיד מפקדו: "... גם בזמנים הקשים, למרות שבטוחים אנו כי סבלת כאבים קשים מנשוא, היית מגיע לעבודה כאשר רק היית מסוגל, ומעולם לא ניצלת את מחלתך על-מנת להיעדר והשתדלת להצניעה ככל יכולתך..." ביום ב' באייר תשמ"ו (11.5.1986) נפטר עמוס בבית-החולים תל השומר. בן עשרים ותשע היה בנופלו. הוא הובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין הצבאי בקרית-שאול. הותיר אחריו הורים, ארבע אחיות - רחל, כרמלה, רונית ואתי ואח - חיים.

במכתב תנחומים למשפחה השכולה, כתב מפקד היחידה: "... עמוס, אתה היית מן הטובים! הגעת לחיל המודיעין לפני למעלה מ- 10 שנים... מאחר שביצעת תפקידים אותם לא היית חייב לבצע, התרגלנו לסמוך עליך בכל הנושאים. ידענו שאם עמוס נמצא - אנו יכולים לישון בשקט ולדעת שהמשימה תבוצע על הצד הטוב ביותר... מעולם לא זכרנו אותך מעלה קול טרוניה או מרים קולך ותמיד חיוך שכן על שפתיך, בעיקר בשעות הקשות... היית חבר לכולם ואהוב על כולם. יושרך האישי וחריצותך הבלתי נלאית שימשו דוגמה ומופת לכולם... שעות עבודתך לא הסתכמו רק בשעות הפעילות הרגילות אלא מעבר להן, וגם אז לעתים קרובות הזעיקו אותך באמצע הלילה - ומעולם לא סירבת..."

לאחר נפילתו ניתנה למשפחתו תעודת הוקרה על שירותו בצבא הקבע. הוריו תרמו לזכרו ספר תורה לבית-הכנסת 'שבטי ישראל' של עולי לוב בבני ברק.

(דף זה הוא חלק ממפעל ההנצחה הממלכתי 'יזכור', שנערך ע'י משרד הביטחון)

# data[].attributes.body
אני אספר את הסיפור של
רועי קליין ז"ל.
רועי גדל ברעננה, למד בבית הספר היסודי יבנה בחטיבת הביניים של ישיבת בני עקיבא ובבית הספר התיכון עמי"ת.
הוא למד הנדסת תעשייה וניהול האונברסטאי אריאל בשומרון וסיים בהצטיינות. נישא לשרה, ולזוג נולדו שני ילדים.

בשנת 1994 התגייס לצה"ל , התנדב לצנחנים הותקבל לפלוגת העורב החטיבתית.
בשנת 2001 קיבל ציון לשבח מאלוף פיקוד המרכז על תפקודו במערב ליד שכם שבוע הרג הכוח שבפיקודו חמישה מחבלים פלסטינים.
לאחר מכן מונה לתפקיד סמג"ד של גדוד 51 מחטיבת גולני.
בתפקיד זה לחם קליין במלחמת לבנון השנייה. במהלך הקרב בבינת ג'בייל נזרק רימון יד לעבר הכוח שהיה בפיקודו.
קליין זינק על הרימון, ועצר בגופו ונהרג. במעשהו הציל את חיי יתר החיילים ששהו בסמוך.
חייליו סיפרו כי בעודו גוסס מפצעיו, דיווח בקשר על מותו, זעק "שמע ישראל". קליין נקבר בגבעת שמואל.
בעקבות מעשיו עונק לו עיטור העוז. העיטור הוענק ב2 לספטמבר 2007 בטקס בהיכל התרבות תל אביב. את האות קיבלו בשמו אביו ואלמנתו של קליין.

# data[].attributes.headline
מילי עמר ואורי אבוטבול

# data[].attributes.subject
מילי עמר ואורי אבוטבול

# data[].attributes.body
אנחנו רוצות לספר את הסיפור של גיל רציאנו ז״ל. עוד בטרם סיים לימודיו ניתב גיל עצמו ליחידה קרבית-עילית. הוא הוכיח בשאיפתו זו דבקות במטרה ללא-פשרות. התמיד באימוני כושר ובריצות ארוכות. גיל ביקש להתנדב ליחידת החילוץ של חיל האוויר. לאחר המבדקים, המבחנים המיוחדים והגיבוש התקבל ליחידה. לגיל היתה אפשרות להתגיס ליחידות עילית אחרות. הוא בחר ביחידת החילוץ בהיטס.

בתחילת חודש דצמבר 1991 גויס גיל לשירות חובה בצה"ל. הוא סיים טירונות חי"ר והתחיל את המסלול המיוחד ליחידה זו: קורס חובשים, אימון לוחם-חילוץ, צלילה במים רדודים וקורס מ"כים-חי"ר.

ביום י"א באב תשנ"ב (10.8.1992) נפל בעת מילוי תפקידו, בתאונת-אימונים בנגב, במהלך תרגיל חילוץ פצועים. כבל החילוץ ששולשל מהמטוס בעת ששני החיילים אחזו בו, נקרע. עימו נספה רב"ט אסף רוזנברג, חברו הטוב של גיל ליחידה. גיל הובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין הצבאי בעפולה. הותיר אחריו הורים, אח - דוד ושתי אחיות - טל ורחל.

# data[].attributes.headline
עופר פרדקין 

# data[].attributes.subject
עופר פרדקין 

# data[].attributes.body
שלום עזרא
בן שרה ויעקב, נולד ביום ב' בתשרי תרצ"א (24.9.1930) בירושלים. הוריו היו תושבי חברון שאחרי פרעות תרפ"ט עברו לירושלים. בשנת תרצ"ג חזרה המשפחה לחברון, אולם עזבה שוב עם פרוץ מאורעות-הדמים תרצ"ו-תרצ"ט. שלום למד בתלמוד-תורה "מזרחי" בירושלים. בהיותו בן 10 נתייתם מאמו. לאחר שסיים את בית-הספר היסודי החל לעבוד ולעזור למשפחה כבן הבכור בין שמונה בנים. עם אביו עסק בייצור גבינה ולרגל עיסוק זה הירבה לשהות גם בעיר אבותיו חברון. בהיותו בן 14 שימש כקשר בשורות ה"הגנה". עבר קורסים שונים ונתמנה מ"כ.

עם פרוץ מלחמת-העצמאות היה בין ראשוני המתנדבים ואחראי לעמדות בגזרה ליד הכביש הראשי. שלום נשלח לאימונים בסביבות תל-אביב ולאחר סיום הקורס הוטל עליו ללוות שיירות בקו ירושלים-תל-אביב. באחת משיירות התגבורת יצא לגוש עציון כמפקד כיתה. היה עלם שקט, אחראי ונעים- הליכות

שלום נפל בנפול הגוש ביום ג' באייר תש"ח (13.5.1948), כאשר היה בעמדה קיצונית ב"גבעת העץ" בכפר עציון. הוא לחם שם עד שאזלו כדורי המקלע שלו. הוא עוד הספיק לשלוח את חברו למרכז הגוש כדי להביא תחמושת, אך הלה שוב לא הספיק לחזור. העמדה נכבשה ואחריה נפל גם כפר עציון.

# data[].attributes.body
אני רוצה לספר על אח של סבא שלי אברהם חידו בן פרי ומרדכי, נולד בשנת תש"ד (1944) באירביל שבעירק. אברהם היה הבן החמישי במשפחה בת שבעה ילדים. כשמלאו לו ארבע שנים, הוא נשלח לבית-מדרש ללמוד תורה אצל דודו, שניהל את המוסד. קליטתו הייתה מהירה וזיכרונו מעולה. אביו עסק בחקלאות, בצביעת בדים, ובמכירת צמר כבשים, ולכן היו חוויותיו הראשונות של אברהם קשורות בטבע: ברכיבה על סוסים ובטיולים לאורך הנהרות. הוא היה קשור מאוד לאביו. עיניו היו שחורות ופניו הביעו שמחה ותחושת ביטחון. בן שבע שנים היה אברהם, כשעלה עם משפחתו לארץ. המשפחה נשלחה למעברה, שהוקמה על יד תל עדשים, וקיבלה את תנאי החיים הקשים בלא טרוניה. בני המשפחה האמינו שזו הדרך ליישב את הארץ.

אברהם החל ללמוד בבית-הספר במעברה יחד עם אחותו שושנה, ושניהם בלטו בחריצותם בלימודים וביכולתם המהירה להיקלט בחברה. האב, שהיה עובד קק"ל, התבקש לעבור למגדל העמק לרגל עבודתו. אברהם נקלט בבית-הספר המקומי, ודילג על שתי כיתות, עקב בקיאותו בחומר הנלמד. כאשר נשיא המדינה דאז, יצחק בן-צבי, בא לביקור במגדל העמק, נבחר אברהם, התלמיד המצטיין ונעים ההליכות, למסור לו את זר הפרחים.
לפני שהתגייס, עבד אברהם בייעור בהרי כפר החורש. בשל התמצאותו בחקלאות, הוא התמנה מדריך לפועלים המבוגרים שעבדו איתו. המעמד הביך אותו בתחילה, אך הוא הצליח ליצור איתם יחסים של כבוד, אף שלא היה מוכן להתפשר על טיב העבודה ועל המשמעת בה, והם אהבוהו והעריכוהו. כל אותו זמן ביקש אברהם מן הצבא להתחייל, למרות גילו הצעיר. עד גיוסו, הוא היה בהכשרה בקיבוץ חוליות.

ב-1960 התגייס אברהם לצה"ל ועשה את שירותו ביחידות שדה, נח"ל, גולני, בתפקיד סמח"ט, ואף פיקד על יחידת מיעוטים כמח"ט.

במלחמת יום-הכיפורים היה אברהם תלמיד בפו"ם. הוא נקרא לשדה הקרב בצפון ושם נפצע בקרב קשה על החרמון. שמונה חודשים הוא היה מאושפז בבית-החולים, ועבר סדרת ניתוחים וטיפולים. ידו לא נרפאה ואברהם לא השלים עם זה. הוא החליט להחזירה לקדמותה: הוא תלה על ידו השמאלית תרמיל צד ובו אבנים והלך איתו לכל מקום עד שהיד התיישרה. בזכות דבקותו ועקשנותו הוא הצליח להעלות את הפרופיל הרפואי שלו, וחזר לגולני מלא תנופה ומרץ.
במסגרת שירותו הוצעה לו שנת השתלמות בארצות-הברית. הוא למד בה באוניברסיטת מיזורי - קנזס סיטי, וכתב עבודה מקיפה על "הקבוצות האתניות בלבנון והשפעתן על הצבא הלבנוני". לחבריו בשפיים כתב, כי געגועיו לארץ מזכירים לו את הגעגועים, שהרגיש כילד קטן בעירק לארץ רחוקה, ארצם של היהודים, ולבירתה ירושלים.

כשחזר מארצות-הברית, ביקשו הרמטכ"ל לשמש חונך ראשי של צד"ל בלבנון. הוא דיבר ערבית, ויצא ונכנס בלבנון עוד לפני מלחמת שלום הגליל בתפקידו כיועץ של מפקד צד"ל. אברהם לא היה שלם עם תפקיד מפרך זה ב"ארץ אוכלת יושביה" כלבנון, אבל הוא הבין את חשיבות המשימה עבור תושבי גבול הצפון, ועשה את תפקידו במלוא המסירות והמקצועיות שלו.
חידו - כך כונה בפי כול - היה אדם סגור ומופנם. על עצמו הוא מיעט לדבר, אבל ידע לדבר אל החיילים בכנות ובגילוי לב, ומשנפתח, היה בו גם חוש הומור. חייליו העריצו אותו. פניו היו פני ילד, ולרוב נהג ללכת בלי דרגות; הוא ענד אותן רק באירועים רשמיים.אל"ם אברהם חידו נפל בקרב ביום כ"ז שבט תשמ"ה (18.2.1985), ממארב של מחבלים בגשר ערב-סלים בלבנון במלחמת שלום הגליל. בן 40 שנים הוא היה במותו. חידו הובא למנוחת-עולמים בקיבוץ שפיים. הוא הניח אחריו אשה, בן ובת, ושישה אחים ואחיות.

הרמטכ"ל משה לוי אמר על קברו הפתוח: "חידו היה גולני במיטבו. בעל ידע מקצועי, עשה את העבודה האפורה והרצופה בלי להתלונן, ממעיט במילים ורב מעשים. בפסגות שכבשה חטיבת גולני יש לחידו חלק רב".
לא הכרתי את אח של סבא אבל לפי הסיפור הוא היה אדם נפלא, משפחתי ואהוב.

# data[].attributes.headline
ליאם קרוננברג

# data[].attributes.subject
ליאם קרוננברג

# data[].attributes.body
אני אספר על הדר גולדין ז״ל שנהרג בקרב רפיח שם גופתו נחטפה על ידי חמאס
הדר היה בן 23 נולד ב18/2/1991 ונרצח באכזריות ב1/8/2014 בקרב רפיח.
הדר היה אח צעיר לשתי אחיו והיה תאום לאחיו הצעיר בחמש דקות צור
הוא נולד באשחר (ישוב של דתיים/חרדיים) לפי משפחתו היה ילד שהאיר את המשפחה הוא היה מנגן,מצייר ואפילו מפסל
הדר התגייס לגבעתי והתקבל לטירונות הסיירת הוא היה מצטיין הקורס וסיים בהצטיינות קורס סיור ומודיעין
לאחר תום מבצע חיפוש הנערים החטופים הדר החליט שהגיע לעשות צעד משמח ולהציע לארוסתו נישואים החתונה נקבעה ואז החל המבצע והשלום הופר הדר יצא לקרב ולעולם לא חזר ממנו גופתו נחטפה בשבי על ידי החמאס ועד היום לא הוחזרה
הדר היה רק בן 23 בנפילתו הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי בכפר סבא והועלה לדרגת סגן לאחר נפילתו
לנצח יהיה זכור כגיבור כמו כל הנופלים יהי זכר הדר גולדין ברוך וכך גם זכר כל הנופלים 💔🕯