# data[].attributes.body
Jeg sad oppe i træet og var parat til at skyde. Jeg havde taget mine benpile med, så det var nemmere at nedlægge ham. Jeg vidste godt, at han malkede køerne hver aften, ca. når solen var ved at gå ned. Jeg så en lygte blive tændt, en skikkelse.

Jeg slap buesnoren.

Jeg ramte ham i hovedet, men jeg var ikke helt sikker på, om han var død. Jeg skød en pil til, den ramte ham i brystet, og nu var han helt sikkert død. Jeg hoppede ned af træet og løb hen til ham for at se ham dø. Jeg troede først ikke mine egne øjne, da jeg hurtigt vendte ham om. Jeg havde skudt den forkerte...

Det hele startede, da jeg var ved at plante korn i min mark. De sidste par uger havde jeg holdt øje med min nabos mark, og den havde ikke givet en eneste plante, selv om han passede den fint. (Jeg var rimelig stolt, fordi min mark gav masser af korn). Deres familie var snart løbet tør for mad, og det var så der, da jeg onsdag morgen kom hjem efter en lang dags arbejde. Jeg var lige gået ind i min stald for at lægge skovlen fra mig, da jeg pludselig kiggede tilbage. En superspids flintestenskniv var peget lige imod mig. Han havde allerede truet mig med alt muligt, før jeg havde fået lov at trække vejret. Efter nogle sekunders refleksion lagde jeg mærke til, at det var min nabo, som holdt kniven og truede mig for at få min mark. Jeg kunne ikke rigtig gøre noget, jeg var jo ubevæbnet, og desuden var han meget større og kraftigere end mig. Jeg havde ikke andet valg end at give ham det, han ville have.

Jeg havde så de næste par dage prøvet at få min jord tilbage ved at give familien gaver, fx. en bjørn, som var lavet af rav, eller en ny slags økse, som skar specielt godt. Men alle de gaver var til ingen nytte, fordi han ikke havde tænkt sig at give mig min mark tilbage. Jeg havde så tabt næsten alt håb om at få det, jeg arvede eller havde arvet, tilbage, kun en mulighed kom mig i hovedet: at dræbe ham.

Nu sad jeg her med et dræbt menneske og vidste ikke, hvad jeg skulle gøre. Jeg måtte tage en hurtig beslutning, før nogen lagde mærke til noget. Jeg slæbte ham hen til floden og lod ham lige så stille falde i vandet med håbet om, at ingen ville lægge mærke til, at det var mig, der havde dræbt ham.

# data[].attributes.body
Det var en mørk aften. Jens havde haft det godt den dag. Først havde han fået korn, og senere havde hans ko givet mælk som aldrig før.

Han sad derhjemme og ventede på sin familie. De var ovre at give en gave til naboen. Til sidst gik han ud for at lede efter dem. Han glædede sig til at fortælle sin familie, han havde fået kornet til at gro. Han så nogle hjorte længere henne, men han havde mad nok. Jens gik lidt i sine egne tanker, mens han samlede frugter og bær. Nu kunne han se naboens mark. Den var stor. Næsten lige så stor som deres egen.

Jens gik ind i huset. Han frøs til is. Der var hans familie spiddet på hver deres pind. Nu hørte han krigsråb fra bakken bag huset. Jens løb ud og prøvede at flygte, men det var forgæves. Han blev skudt af en pil lige gennem næsen, og Jens skar ansigt af smerten. Det var nok til at vælte ham omkuld, og da han lå der, blev han ramt af en pil i brystet. Der blev sort.

# data[].attributes.body
Gruppen sniger sig tættere på byttet. De ser sure ud. De leder efter ny jord, da deres eget er blevet taget fra dem. Byttet er en mand. 35 - 40 år. Han er i gang med at pløje jorden. Gruppen sniger sig tættere på endnu en gang. De står nu oppe på en bakke med godt udsyn over jorden, de har tænkt sig at overtage.

Manden går ind i sin lille hytte. Nu havde de chancen. Gruppen stormer hen mod hytten. De har deres buer klar. Manden kommer ud af hytten og ser dem løbe ned ad bakken, men det er for sent. Han kan ikke nå at flygte. To fra gruppen sender deres pile afsted. Den ene rammer manden i hovedet og den anden i hans brystben.
Manden falder sammen.
Død.

# data[].attributes.body
Jeg hedder Fjer, og jeg vl gerne fortælle, hvordan jeg døde. Det hele startede med, at jeg havde brug for en mark, men det var min nabos mark, jeg tog. Men det vidste jeg ikke på det tidspunkt.

Nogle dage efter, jeg var begyndt at så nogle ting, kom min nabo og bankede på. Jeg åbnede døren. Han smilede og sagde “Hej”. Jeg svarede “H...e...j”. Jeg tror, jeg var bange for, han ville gøre mig noget, men han ville bare vise mig to pile, han havde. Vi snakkede lidt om pilene, og han fortalte, at pilene nemt kunne gå gennem et kranium. Han sagde farvel og gik.

3 dage efter gik jeg mig en tur i skoven. Jeg gik og sagde “1...2...3”. Men lige pludselig hørte jeg en lyd, og inden jeg kunne tælle til 1...2...3 igen, havde jeg en pil i brystet. Manden, der skød mig, trak mig ned i en mose og så skød han mig i hovedet. Men nu hvor jeg er død, så kan det være, at ånderne kan hjælpe manden, der skød mig. Der er en mening med ALT.

# data[].attributes.headline
Historie om en skudt mand i bondestenalderen

# data[].attributes.subject
Historie om en skudt mand i bondestenalderen

# data[].attributes.body
Hans sad oppe i træet og ventede på, at der kom en mand forbi. Han vidste godt, at manden hele tiden skulle ned og fiske lige  netop på det tidspunkt.
Nu hørte han noget.... nogle traskende lyde! Hans sad klar oppe i træet. Klar til at skyde. Han ville skyde ham, fordi han godt vidste, at han havde en mark, men det havde han ikke selv. Derfor ville han tage hans mark, når han havde skudt ham.

Nu kom han. Han slap buen og skød ham lige ned gennem næsen, og så skød han en til lige ind i brystknoglen.
“YES” skreg han, “han er døøød”.

Han kravlede hurtigt ned af træet for at sikre sig, at han ikke levede mere.
Nu skulle Hans hen og eje den mark.
De to var naboer og havde faktisk ikke så dårlig samvittighed, men Hans skulle have den mark.

# data[].attributes.body
Jeg hørte et par træsko nærme sig. Det var min nabo. Jeg havde ellers overvejet ikke at åbne, men gjorde det nu alligevel. Jeg havde ikke tilgivet siden sidst, vi havde skændtes, men til min store overraskelse om han med en gave.
Jeg åbnede døren lige så stille. Jeg var nu stadig sur på ham. Han stod der med en gave og så helt uskyldig ud. Jeg fik gaven i hånden og begyndte at åbne den. Det var den flotteste pil, man kunne få. Jeg sagde stille “tak”. Nu begyndte han at snakke om, hvor fantastisk han mark var. Jeg hørte ikke efter. Jeg blev så træt af ham, at jeg smækkede døren i og gik ind igen. En times tid efter kom han igen. Jeg åbnede døren med et suk. Han fortalte, han ville gå en tur i sin skov. Der blev jeg virkelig sur. Jeg smækkede døren. Han skulle ikke bare komme der og tro, at en gave ville give ham skoven. Det var jo præcis det, vi havde skændtes om alle de andre gange. Jeg kigge ud af vinduet og så ham gå rigtig pænt ud i skoven. Jeg hentede min pil, som jeg fik i gave.

Jeg løb ud i skoven og klatrede op i et træ, så jeg kunne kigge ned på den dumme bonde. Han gik dernede mellem de høje træer. Jeg havde husket min pil. Jeg var bare så træt af ham. Jeg tog pilen frem. Jeg kunne bare virkelig ikke holde ham ud mere. Jeg nåede lige at tænke, om jeg skulle skyde ham eller lade være, men jeg gjorde det alligevel. Jeg skød ham lige i brystet og lige midt i hovedet. Jeg kunne se, han lige så stille faldt om.

Jeg hoppede ned fra træet. Jeg sparkede ham lidt for at se, om han var helt død. Jeg tog liget på ryggen og katede ham i mosen. Endelig havde jeg skoven for mig selv.

# data[].attributes.body
Midt i bondestenalderen levede Bjørn og hans familie i deres nye faste hus sammen med deres får, grise og deres mark, hvor de dyrkede korn. Men Bjørn og hans kone havde nu 6 børn, og den lille mark var ikke nok til, at lle kunne blive mætte hver dag. Bjørn kunne enten ofre et eller to af sine børn til guderne, men det havde Bjørn ikke lyst til. Han ville have nabomarken, som Christian og Line ejede. Bjørn behøvede ikke at skyde dem begge to. Line kunne ikke klare sig uden Christian, fordi det var ham, der plejede marken og passede dyrene.

Bjørn vidste, at hver formiddag gik Christian ned og hentede vand ved åen. Næste morgen stod Bjørn tidligt op og gik ned til åen. Han kravlede op i et træ og ventede til Christian ville komme. Efter en halv time ca. kom Christian og hentede vand. Og lige da Christian rejste sig, fik han en pil i hovedet. Men Bjørn var så æt på ham, da han skød, at den gik lige gennem næsen og ned i munden. Men Christian var ikke helt død, så Bjørn skød en til pil omkring brystet. Nu var Christian død!

Bjørn lagde ham ned i åen, så guderne snart ville få ham. Nu kunne Bjørn få Christians mark og kvæg, og alle børnene kunne blive mætte hver dag.

# data[].attributes.body
Jeg, Jacob, landsbyhøvdingens søn, stod uden for høvdingens hytte. Jeg tog et dybt åndedrag, trak så skindet til side og gik indenfor. Og der stod han, vores store og almægtige landsbyhøvding, min far, David.
“Noget nyt?” spurgte en dyb og mørk stemme.
“...nej” svarede jeg, “Intet nyt fra den anden lejr. Stille som en grav”.

Lad os starte med begyndelsen.

Høvdingen havde længe været misundelig på nabolandsbyen. De havde ikke mere jord ned os. Det jord, de havde, var bare bedre, og der var flere dyr. En dag planlagde David et angreb. Det var planlagt i største hemmelighed, da de andre ikke måtte få mistanke. Vi havde flere store og stærke mænd end dem, så det burde være en nem sejr. Og så, da alt var planlagt, og alle var klar, drog mændende ud i krig, men kvinderne og børnene blev derhjemme for at passe på lejren.
David gik forrest og ledte os på vej. Vi var alle udstyret med en bue og nogle pile af ben og knogler. Spændingen og nervøsiteten steg jo nærmere vi kom på dem. vi havde planlagt et overraskelsesmoment. Med overraskelsen i vores hånd ville vi være sikre vindere. Men noget måtte være gået galt, for pludselig kunne jeg høre råb og skrig. Jeg kiggede rundt og opdagede, at fjenden stod beredt og ventede på os. Jeg frygtede det værste. Og så hørte jeg et krigsskrig. Vi angreb. Høvdingen løb frem mod fjenden med en flintøkse svingende vildt rundt over sit hoved.
Whoomp. Krigsråbet holdt bat op. Alle krigerne blev stående på stedet. Whoomp. Endnu en pil blev affyret. Første gang i brystet, anden gang lige midt i hovedet. David var faldet. To af fjendens bueskytter havde siddet gemt oppe i et træ, og da høvdingen så kom tæt nok på, blev han skudt.
Det næste der skete var nok, at vi alle blev taget til fange. Alle dem, der gjorde modstand blev dræbt. Vores høvding blev smidt i en mose som et offer til guderne, og de, der stadig levede, blev dræbt. Kvinderne og børnene fra landsbyen blev forvist fra landsbyen og drevet langt ind i skoven. Dem fra den anden lejr plyndrede den nu øde landsby for alt værdifuldt. De tog redskaber, rav, skind, krukker, smykker og mad.

# data[].attributes.body
Kap. 1
Himlen var skyfri og solen skinnede. Det var en dejlig dag, og Monti vidste ikke, hvad han skulle starte med. Skulle han gå ud og høste? Eller skulle han gå ud og jage? Der var tusind ting, han ville. Men der var dog én eneste ting, han var bekymret for. Det var Kunna (det betyder flytteren). Det var Montis nabo. Han havde prøvet at stjæle hans landbrug flere tusinde gange, men har aldrig vundet over Monti. Men Kunne prøvede altid en varm sommerdag.

Kap. 2
Monti besluttede sig alligevel for at gå ud og jage. Han snuppede en bue og 13 pile. Han gik stolt ud i skoven, og det første han så, var en kronhjort.
Hna tog buen frem og sigtede mod den. Monti slap snoren, og hjorten faldt om. Han ville skynde sig hjem med den og vise Kunna den, så han kunne blive rigtig misundelig på ham.

Kap. 3
Monti var nu halvvejs over marken og så et vildsvin. Han tog bue og pil frem og skød efter hjertet. Svinet faldt om på ryggen, og der lå noget blod på nogle kornstubbe. Monti havde en lille kniv i lommen og tog den op og skar et lille stykke af, for ellers kunne han ikke have hjorten.
Nu var Monti i gården lige foran sit hus. Der var helt stille. alt for stille.

Kap. 4
Monti kiggede sig omkring, men kunne ikke se noget eller nogen.
“KNÆK”, var der noget, der sagde.Monti gispede. Han så op, der hvor lyden kom fra.
Der sad Kunna, og nu skød han Monti.

# data[].attributes.body
Store Bjørn havde brugt ét år på noget jord. Det jord ville han dyrke landbrug på.
Sådan gjorde han:

1. Først havde han brændt en skov.

2. Derefter samlede han alle de ting op, som ikke var blevet brændt.

3. Tilsidst pløjede han jorden.

Bjørn var virkelig stolt over, at han nu endelig kunne blive bonde. Bjørn begyndte at dyrke landbruget (korn). I starten var det sjovt, men når der var gået to timer, begyndte det at blive kedeligt. Bjørn sagde bare til sig selv, at hvis han ikke blev ved, så skulle han spise bær, planter og han skulle også jage. Og det ville han ikke, så han blev ved.

Efterhånden fik han også dyr. Nogen af de dyr, han fik, var kvæg, gris og får.

Store Bjørn synes, det var meget hårdere, end det var, da man skulle jage.

Store Bjørn gik tit ud i en skov, der lå tæt på ham. Der fandt han tit bær, nødde, rødder, planter og svampe. De ting tog han med hjem, hvor han kunne lave en ret med kødet.

En dag kom en mand over til Store Bjørn. Manden spurgte, om Store Bjørn ville bytte jord. Store Bjørn sagde, at han ville først se det.  Da de kom derover, så det meget fint ud. Jorden lå ud til vandet så, tænkte Store Bjørn, at hvis han byttede, kunne han fiske og samle muslinger. Men i vandet var der blod, og Store Bjørn synes, han så en arm. Store Bjørn tænkte, at han bare havde set syner. Men Store Bjørn sagde “Nej tak”. Næste dag kom den samme mand og tilbød Store bjørn at bytte igen, men bare en anden jord. Store Bjørn sagde, at han var glad for sin jord og han ville ikke bytte! Men manden råbte: “Jeg vil have din jord!”
Store Bjørn sparkede manden, og så løb manden.

Næste dag gik Store Bjørn ud til sin mark. Men lige pludselig var der noget, der sagde en lyd oppe fra træet. Store Bjørn kiggede op. Store Bjørn blev skudt i ansigtet. Det blødte rigtig meget. Men Store Bjørn gav ikke op. Han gik over til træet og rystede det. Der var en mand, der faldt ned. Store Bjørn så, at det var den mand, der ville bytte jord. Men inden 7 sekunder blev Store Bjørn skudt i brystet, og så døde Store Bjørn.

Da Store Bjørn var død. smed manden ham i mosen for gudernes skyld.

# data[].attributes.body
Det hele startede den dag, den dag den gamle bonde så en ko ude på sin mark. Den havde nogle rødder i munden, som den havde revet op af jorden. Den havde trådt en hel del planter ned på sin vej, så meget af marken var helt flad. Han var rasende. Det havde taget 5 år, før han overgav sig til at blive bonde, og så havde det taget ydeligere 2 år at finde et sted med god jord og plads til, at de kunne bo. Derudover havde han også skullet bygge et nyt hus på en anden måde, end han var vant til, og så var det bare halvdelen af arbejdet. Han skulle også brænde skoven af, pløje, så og så tog det lang tid før frøene kom op. Det var hårdt og svært, og han havde stadig ikke fået noget ud af sin mark. Han havde set frem til det her tidspunkt om et par uger, hvor han nok godt kunne begynde at høste, men det ville også tage lang tid. Og så.... Ødelægger den ko det hele for ham! han var så træt af sine naboer..... De havde aldrig gjort noget for ham. Han tog sin bue og pil og gik over og bankede på. Hans nabo kom ud og spurgte, hvorofr han så så  vred ud.
“Din ko på min mark!”
“Jamen det er jo ikke min ko”. svarede han.
Bonden tog et advarende skridt hen mod sin nabo. “Stop det!” sagde naboen, da bonden var trængt op til ham med buen rettet mod ham. “Jamen jeg siger jo, det ikke er min!”
Naboen var ved at blive bange nu. Men i det samme nu var naboen død af en pil, der borede sig ned i ham hele vejen ned langs kroppen. Bonden smed ham ud i mosen sammen med en masse offergaver til guderne, så han kunne få en god høst. Nu var der også mere jord.

Sådan troede man, det var:

# data[].attributes.body
Søndag eftermiddag havde Kenun været ovre hos Sidku. Kenun havde ikke kun truet Sidku, men også hans familie, fordi Sidku ikke havde givet ham nogle gaver i over et år, og det var Kenun blvet rasende over. Kenun havde nemlig givet Sidku gaver mange gange.

Da Kenun gik, kaldte Sidku på sin søn Kemin, da Sidku havde sikret sig, at Kenun ikke kunne høre ham. Sidku sagde, at familien ikke ville kunne klare sig ret meget længere, hvis Kenun var i det humør overfor familien. Han sagde til Kemin, at der skulle komme en ende på denne galskab. Resten af aftenen sad far og søn og snakkede om, hvad der skulle ske. Indtil de blev enige og gik i seng. Nogle dage efter kom Sidku gående hen ad vejen, og et par hundrede meter væk kom Kenun gående. Sidku havde aftalt med en af sine andre naboer, som ikke havde særlig meget jord, at han skulle skyde Sidku, så naboen kunne få Sidkus jord.
Da de mødtes på vejen, sendte de et par onde blikke til hinanden. Naboen spændte buen og skulle lige til at skyde, men så kunne man høre et sus gennem luften, og man så Kenun holde sig til brystet med en pil stikkende ud af ham og gå et par voldsomme skridt tilbage. Man hørte endnu et sus. Kenun fløj tilbage og landede på ryggen med en pil halvt inde i næsebenet. Sidku kastede den kniv, han ville have stukket Kenu med, hvis Kemin havde ramt ved siden af. Han ramte naboen, som ikke havde nået at reagere på, hvad der lige var sket, lige i brystet, og man så naboen falde død ned fra træet. Kemin klatrede ned fra træet og var tilfreds med sit arbejde med buen og pilen. De to mænd gik hjem med ro i sindet. Der lå Kenun med de to pile i sig og naboen med kniven præcist lige i hjertet.

# data[].attributes.body
Store Bjørn havde taget Lille Ulvs mark, men Lille Ulv ville have hævn. Han fik Store Ged til at hjælpe sig. Lille Ulv fortalte sin plan til Store Ged. De sagde til Store Bjørn, at han skulle tage ud i skoven. Store Ged og Lille Ulv tog ud i skoven en halv time før Store Bjørn kom. De skyndte sig begge to at kravle op i træet. Da Store Bjørn endelig kom, skød de to pile efter ham.

# data[].attributes.headline
Porsmosemandens brystben ... og mere baggrund

# data[].attributes.subject
Porsmosemandens brystben ... og mere baggrund

# data[].attributes.body
Benpilen sad stadig i kraniet, da skelettet af en 35-40 årig mand blev fundet i 1946 i tørvemosen Porsmose ved Næstved. Men ikke nok med det; endnu en pil havde boret sig dybt ind i mandens brystben. Begge pile må være affyret skråt ovenfra og på kort afstand, hvilket tyder på, at manden blev overrasket af sin modstander eller måske var offer for en henrettelse. Herefter blev liget kastet ud i den daværende sø. Pilene er af en type, som hører hjemme i Enkeltgravstid.

Kilde: Nationalmuseet.

# data[].attributes.headline
Porsmosemandens kranie ... og baggrund for historierne

# data[].attributes.subject
Porsmosemandens kranie ... og baggrund for historierne

# data[].attributes.body
Befolkningen voksede, og det skabte konkurrence om plads, magt og lederskab. Bonden kunne markere sin position ved kamp såvel som ved fredelig udveksling af gaver med naboer og venner. Gaver kunne bestå af pragtøkser af flint eller af ravperler. En del af disse rigdomme blev ofret i søer til de højere magter. I den tidlige bondestenalder skete det dog også, at mennesker blev henrettet og kastet i søer. Bøndernes indbyrdes konflikter kan have udløst vold og drab. Men der kan også have været tale om menneskeofringer. Både unge og gamle er kommet af dage pådenne måde.

Kilde: Nationalmuseet.

# data[].attributes.body
Jeg hørte et par træsko nærme sig min dør. Det var naboen. Jeg havde ellers overvejet ikke at åbne, men gjorde det alligevel. Jeg havde ikke tilgivet ham efter det sidste skænderi vi havde haft. Men til min store overraskelse kom han med en gave. Jeg åbnede døren lige så stille, jeg var nu stadig sur på ham. Han stod der med en gave i hånden og så helt uskyldig ud. Jeg fik gaven i hånden og åbnede den. Det var de flotteste pile man kunne få. Tak mumlede jeg. Så begyndte han at prale om sine marker igen. Jeg blev så vred inden i . Jeg ville ikke vise, at jeg blev irriteret, for så ville han bare tro, at jeg var svag. Men jeg kunne ikke styre mig. Jeg lukkede døren lige i hovedet på ham. Jeg ventede på, at han skulle gå væk. Endelig gik han. Så kom jeg i tanke om gaven, han gav mig. Jeg tænkte bare “Den skal væk”. Men det fik jeg ikke gjort.

Den usynlige kamp mellem naboerne blev værre og værre. En dag kom jeg i tanke om gaven, han havde givet mig. Jeg gik over til hans marker. Jeg fandt et træ, kravlede derop med pilene på ryggen og ventede på, han skulle komme over til træet. Endelig kom han. Jeg skød ham to gange, bar ham over i mosen og løb hjem. Det var måske en fejltagelse, men lige nu fortryder jeg intet.

# data[].attributes.body
Det var forår, og der var bed at gro en lille smule græs på Bjarnes landbrug. Solen skinnede, og himlen var blå og åben. bjarne og hans familie var hundesultne, så Bjarne gik ned og fiskede fisk, og hans kone Bertha plukkede muslingerne op fra stenene og lagde dem i en kurv, som hun selv havde flettet.
Da de begge to kom tilbage til hytterne, så de en fremmed mand. De kunne ikke se ham så tydeligt, men de kunne godt se, at han ikke var alene. Da de kom helt op til ham, spurgte han, om Bjarne ville sælge sit landbrug for det fineste rav i hele landet. Men Bjarne nægtede. Hans kone, Bertha, var bange og begyndte at græde, og det gjorde deres børn også.
Nogle dage efter kom han tilbage, men nu med flere mænd og med flere tilbud. Men Bjarne nægtede. Men den tredie gang gik det ikke, for denne gang havde de våben med. Bank. Bomp. Bam, slam, bom og der lå Bjarne-familien, DØD. D.Ø.D.
Manden fik landbruget, og Bjarne-familien blev kastet i mosen og med pile i hovedet. Mange tusinde år senere har vi nu fundet ham, og han ligger på museet.

# data[].attributes.body
Bent og hans stamme havde lige spist morgenmad og han var ved at arbejde med sin flintøkse. Inden morgenmaden havde han været ude på sin mark, men havde ikke været heldig med sit korn.

Da han var færdig med sin økse, gik han hen til fælleshuset. Han var blevet færdig længe før de andre. Derfor var de stadig i gang med at spise, men da han kom ind i hytten, lå alle og blødte på gulvet, og to sekunder efter kom en mand og stak et spyd ned i hovedet på ham.

# data[].attributes.body
Lille Ged var en spinkel hidsigprop. Han var meget jaloux på Store Ulv. Han havde nemlig en helt vild stor mark. Lille Ged gik i mange måneder for at udtænke en plan. Han havde tænkt sig at skyde Store Ulv, så han kunne få fat i marken.

Lille Ged satte sig op på taget med en bue og et par pile. Taget var lavet af noget stråm så det kunne ikke holde til så meget. Lille Ged ventede og ventede og ventede. Han var meget utålmodig, så til sidst var han så frustreret, at han begyndte at hoppe som en gal på taget. Som sagt var taget ikke beregnet til så hårde ting, så der gik simpelthen hul i taget. Lille Ged faldt så uheldigt, at buen og pilene faldt lige for fødderne af Store Ulv.

Store Ulv var meget vred over, at Lille Ged smadrede hans tag. Store Ulv skød på Lille Ged, men han flyttede sig, så pilen borede sig ind i Lille Geds brystben. Lille Ged skreg af smerte. Store Ulv ville gøre en ende på Lille Geds lidelse, så han skød Lille ged i næsen.

Store Ulv slæbte Lille Ged ned til mosen, hvor han ofrede ham til guderne for at få en rigtig, rigtig god høst.