# data[].attributes.headline
🔔Терміни роботи над проєктом:

# data[].attributes.subject
🔔Терміни роботи над проєктом:

# data[].attributes.body
26 лютого - 1 квітня (10 годин)

# data[].attributes.headline
Основна технологія: обробка текстильних матеріалів ручним способом

# data[].attributes.subject
Основна технологія: обробка текстильних матеріалів ручним способом

# data[].attributes.body
Додаткова технологія: лозоплетіння, виготовлення аплікації з текстильних матеріалів

# data[].attributes.headline
Пасхальні вінки - радість світлого свята пробудження

# data[].attributes.subject
Пасхальні вінки - радість світлого свята пробудження

# data[].attributes.body
Традиція створення вінків з символами свята перекочувала з різдвяних днів у великодні. Однак якщо на Різдво це хвоя, червоні квіти пуансетії, шишки, банти і фрукти, то на Пасху це різнокольорові яєчка, курочки і півники, зайчики і баранці.

Великодній вінок - це класичний святковий символ тепла (Сонце) і єднання (замкнуте коло, вічність). Зазвичай його розміщують на вхідних чи міжкімнатних дверях, вікні стінах, меблях. Класична колірна гамма для великоднього вінка - весняна, адже це свято торжества і пробудження. Ідеальним варіантом будуть червоний, жовтий, зелений і ніжно-рожевий кольори.

• Червоний колір - символ Воскресіння Христового і життя, що перемогло смерть.
• Зелений колір дарує надію.
• Блакитний - віру.
• Жовтий - тепло.
• Білий, золотистий і срібний свідчать про духовність та чистоту.

# data[].attributes.headline
Плетіння основи вінка з вербової лози

# data[].attributes.subject
Плетіння основи вінка з вербової лози

# data[].attributes.headline
Матеріали та інструменти для роботи

# data[].attributes.subject
Матеріали та інструменти для роботи

# data[].attributes.headline
Виникнення і становлення свята Великодня 

# data[].attributes.subject
Виникнення і становлення свята Великодня 

# data[].attributes.body
Великдень – свято дуже давнє. Українці відзначали його ще задовго до становлення християнства на землі Русі і називалося воно Великдень – великий день. День весняної перемоги над зимою, світла над темрявою, торжества життя над смертю. Також наші предки пов'язували це свято ще й з весняними польовими роботами. Було прийнято пекти великодні "бабки" і прикрашати різноманітними способами яйця, котрі ми знаємо як сучасні куличі, паски, писанки і крашанки. Християни пов'язують Великдень із Воскресінням Сина Божого, повстання його з мертвих. Християнська Пасха – перехідне свято, відзначається в найпершу неділю після повного місяця навесні. Святкування Великодня спочатку було зовсім не пов'язане з розп'яттям Христа. Тільки в 325 році на Нікейському соборі, де були присутні представники всіх християнських церков, було позначено головні правила святкування Великодня, багато з яких збереглися до наших днів. З часом Пасха стала головним християнським святом.

# data[].attributes.headline
З чого виготовляють великодні вінки?

# data[].attributes.subject
З чого виготовляють великодні вінки?

# data[].attributes.body
Дуже часто вінок прикрашають писанки і крашанки, гілки верби, різнокольорові стрічки і пташки та різноманітні весняні квіти - гіацинти, маргаритки, нарциси, тюльпани, конвалії, фіалки, кульбаба і мати-й-мачуха. Але не менш популярні квіти червоних відтінків – гвоздики, тюльпани і троянди.

Крім сухоцвітів, живих або штучних квітів, у пасхальному вінкові присутні елементи декору, відповідні символіці Великодня - крашанки або писанки. Основу вінка можна виконати у вигляді гніздечка - прообразу затишного будинку, зігрітого любов'ю і сімейним теплом.
Щодо матеріалів для вінка, то вони теж можуть бути найрізноманітнішими - вовна, пряжа, текстиль, штучна трава, мох, гілочки, стрічки. Звичайно, краще по можливості для основи використовувати натуральні матеріали - гілки плакучої іви або “котики” верби. Або ж будь-які інші гнучкі гілки, що доступні у вашій місцевості.

Такий пасхальний вінок створить святкову атмосферу, в буквальному сенсі, із самого порогу.

# data[].attributes.headline
ПРАВИЛА БЕЗПЕЧНОЇ ПРАЦІ ПІД ЧАС КОРИСТУВАННЯ СЕКАТОРОМ

# data[].attributes.subject
ПРАВИЛА БЕЗПЕЧНОЇ ПРАЦІ ПІД ЧАС КОРИСТУВАННЯ СЕКАТОРОМ

# data[].attributes.body
1. Інструмент необхідно використовувати за призначенням (для обрізки гілок)
2. Перед роботою перевірити секатор на наявність запобіжника
3. Під час роботи не ставити пальці рук на шляху руху леза інструмента
4. Після закінчення робіт протерти лезо секатора м'яким наждачним папером
5. Зберігати інструмент у сухому приміщенні в недоступному для малолітніх дітей місці

# data[].attributes.headline
Відео плетіння вінка з лози

# data[].attributes.subject
Відео плетіння вінка з лози

# data[].attributes.attachment_link.title
Как плести венки из веток / Как сушить и какие ветки нужны /DIY TSVORIC

# data[].attributes.headline
Цікаве про лозоплетіння

# data[].attributes.subject
Цікаве про лозоплетіння

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Лозоплетіння - це виготовлення господарсько-побутових та художніх виробів з різноманітної еластичної сировини, одне з найдавніших ремесел. Воно виникло, як і кераміка, раніше, ніж обробка дерева, металу, які потребували відповідних знарядь виробництва. Його сліди знайдені археологами ще в неоліті. Найдавніші пам'ятки українського плетіння походять з кінця ХVIII століття і початку ХIХ ст. і зберігаються у музеях Києва, Львова та інших міст.

Плетені вироби з лози - один з найстародавніших промислів на Україні, процес досить тривалий і кропіткий. Вироби використовували для збереження, транспортування та перенесення продуктів, для виготовлення огорож, господарських приміщень. Традиційне плетіння охоплює широку сферу предметів від елементів будівництва, меблів до дрібних виробів та іграшок. Плетіння було глухе та ажурне. Ажурне плетіння застосовували переважно при плетінні меблів. На початку 30-х років лозоплетіння з кустарного промислу перетворились на фабричне виробництво.

Лозоплетіння розвивалося в тих місцевостях, де росла лоза. Вона податлива до гнуття і при згинанні чи сплетінні не ламається. Віками нагромаджувались технічні прийоми обробки матеріалу для плетіння, уміння використовувати його практичні можливості та художні особливості.

Мистецтво лозоплетіння доступно не тільки чоловікам. Тут важлива не фізична сила. Прийоми прості - їх можна освоїти за кілька вечорів. І можна прикрасити свій будинок простими предметами - підставками під гаряче, підносами, панно. Якщо ж протягом двох-трьох місяців вечорами кілька годин будете присвячувати улюбленому хобі, з ваших рук вийдуть більш складні речі - вази, табуретки, стільці, столики. Тут головне - "набити руку".

А от щоб навчиться вміло прикрасити і обробити виріб, надати йому красиву, витончену форму, необхідно виробити художній смак. Творчий підхід до справи, вміння "розуміти" дерево, терпіння і воля - ті риси характеру, які необхідні для оволодіння мистецтвом виготовлення плетених виробів. Вважається, що верба конденсує на собі творчу енергію, думки людей, які з нею працюють. Річ, зроблена з любов'ю, простоїть довгі роки у квартирі і на дачі, подарує тепло і затишок. Немає нічого краще, ніж темним холодним зимовим вечором зайнятися лозоплетінням і створити теплу гарну річ з лози, яка буде радувати око.

Плетені лозою вироби виглядають і цінуються дорого. Тим часом зовсім необов'язково купувати заморський ротанг. Наша українська вербова лоза виглядає не менш вишукано. І найголовніше, ви самі можете освоїти техніку лозоплетіння. На фото нижче наочні приклади меблів, виконаної по техніці лозоплетіння.

Характерними рисами виробів із лози є те, що вони легкі,зручні,досить міцні і можуть використовуватись в різних природніх умовах. В основі конструкції форм предметів лежить їхня практична доцільність. Найбільш поширеним є виготовлення кошиків, квітів, хлібниць, підставок для вазонів, бутлів, підносів.

У багатьох місцевостях Гуцульщини народні майстри лозоплетіння спеціалізуються на виготовленні меблів - столів різної форми, крісел, шаф, книжкових стелажів, ліжок. Плетені меблі у всіх асоціюються з особливим домашнім затишком. Саме ці речі створюють ту душевну атмосферу, яка, здавалося, назавжди канула в лету разом з минулим, розміреним і спокійним життям, старовинними садибами і зворушливими чаювання під квітучими яблунями. Плетені вироби умовно утворюють 6 родів: меблі, декоративна пластика, побутові предмети, кошики, предмети одягу, іграшки.

Заготівля лози проводиться восени протягом двох місяців. Стебло лози повинно бути довжиною 1200-1500 см. Після того, як лозу зрізали, стебла зв'язують в пучки до 10 кг. Для отримання необхідної сировини, пучки потрібно відварювати протягом двох годин. Тому вручну стебла очищають від кори, головне при очистці - не пошкодити стебло і сушать у спеціальних сушках. Зберігають сировину у приміщенні, яке постійно провітрюється. Вентиляція - одна з обов'язкових умов зберігання лози. Перед тим, як починати процес плетіння, лозу знову замочують у воді протягом двох годин. Тільки після цього її можна використовувати для роботи (вона стає придатною для обробки).

Існує декілька видів плетіння:

Просте плетіння через одну стійку ( цим способом в основному заплітається стінки виробів )

Просте плетіння через декілька стійок ( цим способом закріпляють і фіксують )

Пошарове плетіння ( це плетення утворюється кількома прутами через один стояк )

Плетіння ряда

Квадратне плетіння

Плетіння шнурочками

Плетіння " залінкі "

Плетіння косою (цим видом закінчують плетення стінок кошиків та інших предметів )

Ажурне плетіння ( плетіння відкритими чарунками )

Ромбовидне плетіння

Плетіння зімкнутих фігур.

Народне декоративне мистецтво плетіння - своєрідне художнє явище українського народного мистецтва.

Художньою основою його служить розумне співвідношення традицій і новаторства, колективності та індивідуальності в творчому процесі. Народне мистецтво плетіння характеризується вивіреністю, чіткістю і бездоганною досконалістю. Це результат праці багатьох поколінь, художня традиція, що увібрала в себе досвід минулого.

До середини XIX ст. плетіння з рослинних матеріалів - з кори дерева (берези або липи), а також лози - застосовувалось в Україні для потреб селянського вжитку: при спорудженні тинів і повіток, при виготовленні рибальських знарядь, транспортних засобів. Коробки-сівалки вигинали з дранки (широких тонких пластичних дощечок), які відколювали від товстих колод, ретельно обстругували, а потім розпарювали у печі. З вужчих та тонких смуг дранки, берестини, лубу або лика плели кошелі для збирання у лісі ягід і грибів, для транспортування порівняно легких вантажів у руках або через плече, величезних "солом'яників", які вміщували по кільканадцять пудів збіжжя, "коверзунів" і "шиянів", подібних за формою до керамічних місткостей. Чималу кількість виробів, особливо напівсферичні кошики, що використовувалися при збиранні картоплі та інших овочів і плодів, виплітали з лози. Цілу низку виробів побутового й виробничого призначення плели з золотистої житньої соломки. Особливо поширені були солом'яні брилі. На Поліссі було відоме також плетіння з лика взуття - так званих личаків. Плетені речі в багатьох випадках відзначалися неабиякою художньою довершеністю

Наприкінці XIX ст. в Україні діяло понад десяток навчальних майстерень і шкіл, які спричинили до розвитку промислу художнього плетіння. З 1905 р. центральні кошикарські курси працювали у Львові. На початку XX ст. на фабриках лозоплетіння і в кустарних майстернях виготовляли меблі, дорожні речі, кошики, знаряддя праці, дитячі іграшки тощо.

У 20-х роках було засновано артілі художнього плетіння у колишньому с. Гусинці на Київщині, с. Білецківці на Полтавщині, с. Боромлі на Сумщині, у Чернігові та ін. Народні майстри продовжували виплітати в артілях звичні для себе предмети усталених форм і конструкцій.

У 50-х роках відновлюється робота майже всіх довоєнних артілей плетіння виробів, засновуються нові підприємства. Цехи лозоплетіння обладнуються машинами для механічної обробки лози.

Нині в Україні налічується понад 30 підприємств художнього плетіння та чимало осередків, які функціонують як домашній промисел.

Додаткові матеріали. Натисни та переглянь.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лозоплетіння - Пізнаймо Україну

# data[].attributes.attachment_link.description
Лозоплетіння - це виготовлення господарсько-побутових та художніх виробів з різноманітної еластичної сировини, одне з найдавніших ремесел. Воно виникло, як і кераміка, раніше, ніж обробка дерева, металу, які потребували відповідних знарядь виробництва. Його сліди знайдені археологами ще в неоліті. Найдавніші пам'ятки українського плетіння походять з кінця ХVIII століття і початку ХIХ ст.

# data[].attributes.headline
Інформація для допитливих

# data[].attributes.subject
Інформація для допитливих

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Плетіння - ремесло з виготовлення доморобних господарсько-побутових та художніх виробів з різноманітної еластичної сировини. В Україні має багаті й давні традиції, особливо на Поліссі.

Для плетіння використовували гнучкі легкодоступні матеріали: лозу, кору певних дерев, насамперед молодої липи (лико) та берези ( берест, луб), верболоз, хвойну та дубову скіпку, коріння ялини, сосни тощо. Із дранки - тонких фанероподібних дощечок, які відщеплювали від товстих колод, ретельно обстругували і розпарювали у печі, гнули короби для сівби - сіяники. З вужчих і тонших смужок дранки, дуба, лика плели різноманітні кошелі та кошики (наприклад, солом'яники на Чернігівщині). Останні часто робили із лози з корою. Способом плетіння виконували стіни клунь, хлівів та кошар, плоти тощо. З лози та інших матеріалів плели рибальське знаряддя.

У художньому плетінні широко застосовують також трав'янисті рослини, які ростуть у воді, на берегах водойм і болотах (рогіз, ситник). Стебла соломи із жита, пшениці рідше ячменю вигідно вирізнялися золотавим кольором і глянцевим полиском.

Майстра, що виготовляв кошики, так і звали - кошикар. Лозоплетінням займалися як чоловіки, так і жінки.

Збирання сировини

Для лозоплетіння сировину заготовляли двічі на рік. Годилися прути верби та черемхи.

Перший термін - влітку, у липні- серпні. Ця сировина має білий колір, а кору легко зняти.

Другий термін - восени, у жовтні-листопаді. Сировина має золотаве забарвлення, але кору зняти важко. Цю сировину виварювали в воді, а вже потім здирали кору. Вона й набувала золотавого кольору саме після виварювання.

Сировину сортували за довжиною, товшиною та природним забарвленням. В готовому виробі комбінували, наприклад, золотаві прути з фіолетовими. Осінню сировину змочували в теплій воді і під час лозоплетіння.

Інструменти

декілька гострих ножів

особливий гачок

рогулька - пристрій для розщеплення прута на 3-4 частини.

Плетіння з природних експериментiв тварин належить до первісних виробництв. Найдавніші археологічні пам'ятки плетіння - залишки матів, мішків, кошиків, тарілок для хліба, накривок для кошиків і глиняного посуду - знайдені в Єгипті, Месопотаміїї, на Балканах, у Великобритнії, Швейцаріїї та ін. і датуються V-IV тис. до н. е. В неоліті практично виникли всі основні техніки плетіння: спіральна, полотняна, каркасна, стрічкова тощо. У наступні епохи бронзи і заліза плетіння не набуло принципово нових технічних досягнень. Наступні покоління відшліфовували уже відомі техніки, приділяючи основну увагу різноманітності і досконалості конструкції виробів. Плетені вироби багатьох народів позначені національною своєрідністю використання місцевих матеріалів, улюблених технік плетіння, виготовлення відповідних типів речей. Найдавніші пам'ятки українського плетіння походять з кінця XVIII-XIX ст. і зберігаються у музеях Києва, Львова, Ромнів та ін.

У другій половині XIX ст. лозоплетіння на Поліссі набуло широкого розвитку. Крім зазначених речей, почали виготовляти дорожні корзини та козуби, легкі дачні меблі, дитячі візочки, іграшки тощо. Кора при цьому звичайно знімалася. Залежно від конкретних виробів лозини використовували круглі або стругані чи розщеплені уздовж, у природному або пофарбованому вигляді. Почуття міри у доборі кольорової гами (переважали білий, рожевий, зелений кольори, іноді жовтий та фіолетовий) свідчило про певну витонченість смаку ремісників. У лісостеповій зоні значне поширення мало плетіння з соломи. Використовувалися звичайно житня або пшенична солома, яку заготовляли під час наливання колосся, та солома стиглого вівса. Ці матеріали мали приємний золотаво-блискучий колір.

З них плели передусім дуже популярні в цьому регіоні головні убори - брилі. Використовуючи також розколоті лозини, лико чи мотузки, виготовляли солом'яні сіяники, плетінки (кадовби, солом'яники) для зберігання зерна й інших продуктів, одягу тощо. Кошики та сумки плели ще з рогози. У Карпатах та на Поліссі було поширене плетіння з вузьких смужок вичиненої або сиром'ятної шкіри - кінської збруї та ряду побутових речей. З пофарбованих вовняних ниток повсюдно плели різнокольорові, часто вкриті орнаментом пояси.

В Україні було відомо кілька технік плетіння, найпоширеніші з них - спіральна і хрестоподібна. Менше застосовувалися складніші квадратна та рядова техніки. З кінця XIX ст. поширилося П. ажурною та вірьовочною техніками. Вироби українських майстрів плетіння відзначалися чистотою і тонкістю роботи. Після певної перерви, що була зумовлена нігілістичним ставленням до кустарної промисловості взагалі, в останні десятиліття попит на плетені вироби відчутно зріс. Як витвори прикладного мистецтва вони користуються широкою популярністю.

1. Антонович Є. А.,. Захарчук Р. В, Станкевич М. Є. Декоративно-прикладне мистецтво. - Львів: видавництво "Світ", 1992. - 75, 191-194.

2. Бескодаров А. А. Художественное плетение из ивового прута- М.: Лесная промышленность, 1985. - С. 14-51.

3. Козлов В. М. Плетение из ивового прута. - М., 1994. - С. 51-87.

4. Колесников Ю. А. Прогрессивная технология изготовления мебели. - М.: Лесная промышленность, 1986. - С. 21-43.

5. Лозоплетіння Галини Кучер. - К., 2001.

6. Лозоплетіння: практ. поради по виготовленню із лози та ін. видів рослин. сировини виробів побут., сувенір.-подарунк. і худож. призначення / О. Ф. Стеченко. - К. : Урожай, 2007. - 286 с., [16] арк. іл. : іл., портр. ; 20 см. - Бібліогр.: с. 282-283 (27 назв). - 3 000 пр. - ISBN 966-05-0058-0

7. Мейннард Б. О. Плетение. - М.: Просвещение, 1981. - С. 52-61.

8. Наш дом. - М.: Лесная промышленность, 1986. - С. 7-21.

9. Никулин Ф. М. Плетеные изделия. - М.: Лесная промышленность, 1982. - С. 17-38.

# data[].attributes.attachment_link.description
Плетіння - ремесло з виготовлення доморобних господарсько-побутових та художніх виробів з різноманітної еластичної сировини. В Україні має багаті й давні традиції, особливо на Поліссі. Для плетіння використовували гнучкі легкодоступні матеріали: лозу, кору певних дерев, насамперед молодої липи (лико) та берези ( берест, луб), верболоз, хвойну та дубову скіпку, коріння ялини, сосни тощо.