# data[].attributes.body
El propà en condicions normals es un gas inodor i incolor.
El propà se sol obtenir a partir del gas natural

# data[].attributes.body
Poden ser primaris: presenten el 99% de la massa del éssers vius i forma molècules escencials.
O secundaris: present6a el o'9% de la massa dels éssers vius i també són molt importants.

# data[].attributes.attachment_link.title
TODO SOBRE LOS BIOELEMENTOS | CLASIFICACIÓN Y FUNCIONES | CARACTERISTICAS

# data[].attributes.body
Es troben fonamentalment en el món inanimat, tot i que alguns també estan presents en els éssers vius.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
, Professor de Física i Química i Tecnologia de Secundaria en Generalitat de Catalunya

Preparats pel meravellós món dela formulació en química inorgànica

No hay notas en la diapositiva.

1. 1. FORMULACIÓ INORGÁNICA Rafa Navarro Rafa Navarro

2. 2. NÚMERO D' OXIDACIÓ * En un element en estat pur el número d'oxidació és cero. * La suma dels números d'oxidació de cadascun dels àtoms que constitueixen un compost neutre és zero. * En un ió monoatòmic, el número d'oxidació coincideix amb la seva. * El número d'oxidació de l'hidrogen és +1 (Excepte en hidrurs, on l'hidrògen actúa com -1) * El número d'oxidació de l'oxigen és -2 ( Excepte en peròxids e hiperoxids on és -1 i -1/2 respectivament) Rafa Navarro

3. 3. Estats d' oxidació Rafa Navarro

4. 4. COMPOSTOS BINARIS * En primer lloc es col·loca l'element electropositiu (catió) I en segon lloc l'element electronegatiu (anió) indicant mitjançant subíndex la proporció entre els dos. - Així, en els compostos entre metall i no metall (compostos iònics) el metall (més electropositiu) es situarà en primer lloc. * En els compostos entre no metalls (compostos covalents) es col·locarà en les fórmules en primer lloc el símbol del component que apareix primer en la següent llista. B, Si, C, Sb, As, P, N, H, Te, Se, S, At, I, Br, Cl, O, F. * S'observa que, excepte l'H i l'O, segueixen un ordre invers dels grups dels elements no metàl·lics del sistema periòdic. Rafa Navarro

5. 5. COMPOSTOS BINARIS * L'element més electronegatiu o no metall es nombra primer i acabat en -UR. * HCl → Clorur d'hidrogen (El H actua amb +1 i el Cl només pot actuar amb -1) * MgCl2→Clorur de magnesi (El Mg únicament té valència 2) * CaS → Sulfur de calci (El Ca solament actúa amb +2 I el S amb -2) Rafa Navarro

6. 6. NOMENCLATURES * Nomenclatura Sistemàtica : S'utilitzen els prefixes grecs (mono-, di-, tri-, tetra-, penta-, hexa-, hepta-, ...) com prefix de l'element al que es refereixen. El prefix mono- s'omiteix en el segon element. Ex: CO Monòxid de carboni CO2 Diòxid de carboni Rafa Navarro

7. 7. NOMENCLATURES * Nomenclatura d' Stock. S'expressa el número d'oxidació de l'element més electropositiu (metall) mitjançant números romans entre parèntesi. FeCl2 Clorur de ferro(II) FeCl3 Clorur de ferro(III) V 2O 3 Òxido de vanadi(III) Rafa Navarro

8. 8. NOMENCLATURES * Nomenclatura tradicional. Aquest és el mètode més ambigu i el seu ús únicament es deu a estar establert pel costum. Es basa en els prefixes PER- e HIPO- i en els sufixes -ICO i -OSO. Aquests afixs indiquen quin dels números d'oxidació possibles d'un element és el que s'ha de tenir en compte. * La valència o número d'oxidació queda determinat segons l'esquema següent: - Si hi ha una valència: -IC. - Si hi ha dos valencies: -IC, -ÓS. - Si hi ha tres valències: -IC, -ÓS, HIPO-... -ÓS. - Si hi ha quatre valències: : PER-... -IC, -IC, -ÓS, HIPO-... -ÓS. Ferro (valències s 2 i 3) FeO Òxid ferròs. Fe2O3 Òxid fèrric Brom (valències 1,3,5 I 7) Br2O Òxid hipobromós Br2O3 òxid bromós Br2O5 òxid bròmic Br2O7 òxid perbròmic Rafa Navarro

9. 9. COMPOSTOS BINARIS DE L'HIDROGEN * HIDROGEN AMB NO METALLS. El seu nom és diferent si el compost està en forma de gas o dissolt en aigua. Fòrmula Nom sistemàtico (gas) En dissolució aquosa. HF Fluorur d'hidrogen Àcid fluorhídric. HCl Clorur d'hidrogen Àcid clorhídric HBr Bromur d'hidrogen Àcid bromhídric. HI Iodur d'hidrogen Àcid iohídric. Rafa Navarro

10. 10. COMPOSTOS BINARIS DE L'HIDROGEN. * HIDROGEN AMB NO METALLS. Fòrmula Nom sistemàtic Nom tradicional NH3 Trihidrur de nitrogen Amoníac PH3 Trihidrur de fòsfor Fosfina AsH3 Trihidrur d'arsènic Arsina SbH3 Trihidrur d'antimoni Estibina CH4 Tetrahidrur de carboni Metà Rafa Navarro

11. 11. COMPOSTOS BINARIS DE L'HIDROGEN. * HIDRURS METÀL.LICS. L'hidrogen, que aquí actua amb valéncia -1, es col.loca darrera el metall, es nombren com Hidrur de... i s'utilitza alguns dels mètodes exposats per indicar la proporció. LiH Hidrur de Liti. NiH2 Dihidrur de níquel o Hidrur níquel(II) ó Hidrur niquelós. Rafa Navarro

12. 12. COMPOSTOS BINARIS DE L'OXIGEN * ÒXIDS. L'Oxigen actúa amb valència -2 * Fòrmula Nom. Sistemàtica Nom. d'Stock Nom. Tradicional * FeO Monòxid de ferro Òxid de ferro (II) Òxid ferrós * Fe2O3 Triòxid de diferro Òxid de ferro (III) Òxid fèrric * Al2O3 Triòxid de dialumini Òxid d'alumini Òxid alumínic * Na2O Monòxid de disodi Òxid de sodi Òxid sòdic * N2O5 Pentaòxid de dinitrògen Òxid de nitrogen (IV) Òxid nítric * Cl2O Monòxid de diclor Òxid de clor (I) Òxid hipoclorós. Rafa Navarro

13. 13. HIDRÒXIDS * La seva fòrmula és M(OH)m on m és la valència del metall. L'ió OH es diu hidròxid i té una càrrega total de -1. Fòrmula Nom. Sistemàtica Nom. d'Stock Nom. Tradicional Fe(OH)2 Hidròxid ferròs Hidròxid de ferro (II) Dihidròxid de ferro NaOH Hidròxid sòdic Hidròxid de sodi Hidròxid de sodi Al(OH)3 Hidròxid alumínic Hidròxid d'alumini Trihidòxid d'alumini Pb(OH)4 Hidròxid plúmbic Hidròxid de plom (IV) Tetrahidròxid de plom Rafa Navarro

14. 14. ÀCIDS * ÀCIDS. Els àcids, de forma aproximada, són compostos que en dissolució aquosa cedeixen protons al medi. Per això, tots els àcids en la seva fòrmula contenen hidrogen amb valència +1. Si no porten Oxigen són Hidràcids y si sí que porten Oxigen s'anomenen Oxoàcidos. Rafa Navarro

15. 15. HIDRÀCIDS * Els ions -UR en dissolució aquosa s'anomenen com àcid ... -hídric HF Àcid fluorhídric o fluorur d'hidrogen. Rafa Navarro

16. 16. OXOÀCIDS *Els elements s' ordenen sempre així: H X O *NOMENCLATURA SISTEMÀ TICA És la més senzilla. Els . noms sistemàtics dels oxoàcids es formen indicant el número d' àtoms d' Oxigen a través del numeral grec di, tri, tetra, penta, etc., seguit del sufix - OXO, del noom de l' element característic acabat en - AT i de l' estat d' oxidació d' aquest segons el sistema Stock. H2SO4 Tetraoxosulfat(V d' hidrogen. I) H2SO3 Trioxosulfat(IV d' hidrogen. ) HNO3 Trioxonitrat(V) d' hidrogen. H3PO4 Tetraoxofosfat(V d' Navarro ) hidrogen. Rafa

17. 17. OXOÀCIDS * NOMENCLATURA"TRADICIONAL". * Els acabaments -OSO, -ICO, HIPO- i PER- s'utilitzen de la manera explicada per indicar el número d'oxidació de l'àtom característic H2SO4 Àcid sulfúric.( e.o. SOFRE: +6 ,+4,+2) H2SO3 Àcid sulfurós HNO3 Àcid nítric. (e.o. Nitrogen; +5 ,+3,+1) * Es necessiten tants oxigens com per neutralitzar la càrrega de l'element central I de l'hidrogen. (Càrrega total =0) H2SO4 2 H x (+1) + 1S x (+6) + 4O x (-2) = 0 Rafa Navarro

18. 18. OXOÀCIDS *Els prefixos ORTO- y META- indiquen, respectivament, major i menor contingut d'aigua de la molècula, encara que el número d'oxidació de l'element central coincideixi. L'assignació del prefix META- s'assigna a l'oxoàcid simple I el prefix ORTO- al polihidratat *Pels elements , B ,Si, P , As ,Sb , es solen posar els prefixos. En la resta, es sol ometre o sols es considera el ORTO- a efectes de nombrar la fòrmula. Ej.: HBO2 Ácido metabórico. * H3BO3 Àcid ortobòric o àcid bòric. * H2SiO3 Àcid metasilícic. * H4SiO3 Àcid ortosilícic o àcid silícic. * HPO3 Àcid metafosfòric. * H3PO4 Àcid ortofosfòric o àcid fosfòric. (Idem. As i Sb) Rafa Navarro

19. 19. Exemples d'oxoàcids Rafa Navarro

20. 20. SALS TERNÀRIES O OXISALS * Per formular-es només es substitueixen els hidrogens de l'oxoàcid per un metall. * La valència del metall es col.loca com subíndex del grup (anió) que queda després de treure l'hidrogen. Com subíndex del metall es posa el número d'hidrogens substituïts: HMnO4 → Ca(MnO4) 2 H2SO4 → Fe2(SO4) 3 Rafa Navarro

21. 21. OXISALS * La formulació és igual a la dels àcids, variant lleugerament els prefixos i sufixos sense afegir el terme "àcid". Àcids Oxisals per-...-ic per-...-at -ic -at -ós -it hipo-...-ós hipo-...-it Rafa Navarro

22. 22. OXISALS * En la notació TRADICIONAL, que és la usada pels àcids més comuns, es canvia la terminació -ÓS per -IT i la terminació -IC per -AT. A més es suprimeix la paraula "àcid" I darrera es col.loca el metall que ha substituit l'hidrogen, indicant, la valeència amb sufixos. CuCO3 Carbonat cúpric. Cu2CO3 Carbonat cuprós. Els dos provenen de l'àcid carbónic: H2CO3. Ca3 (PO4)2 Fosfat de calci. De l'àcid fosfóric: H3PO4 CuNO2 Nitrit cuprós. De l'àcid nitrós: HNO2 Rafa Navarro

23. 23. OXISALS * En la notació SISTEMÀTICA (recomenada por la IUPAC) es nombren com l'àcid però canviant l'hidrogen pel metall corresponent. CaSO4 Tetraoxosulfat(VI) de calci. Fe(ClO4) 3 Tetraoxoclorat(VII) de ferro(III). NaNO3 Trioxonitrat(V) de sodi. Rafa Navarro

24. 24. OXISALS FÓRMULA TRADICIONAL SISTEMÁTICA STOCK Fe2SiO4 Silicat ferrós Tetraoxosilicat(VI)de ferro(III). NH4NO3 Nitrat amònic Trioxonitrat(V) d'amoni. Fe(ClO4)3 Clorat fèrric Tetraoxoclorat(VII) de ferro(III). Rafa Navarro

25. 25. SALS ÀCIDES * Resulten de la substitució parcial dels hidrogens. Es nombren igual que les sals neutres anteposant el prefix: -HIDROGEN i el numeral grec que indica el número d'hidrogens no substituits. KHS Hidrogenosulfur de potassi . De l'àcid sulfhídric: H2S. NaHCO3 Hidrogenocarbonat de sodi. De l'àcid carbònic: H2CO3 LiH2PO4 Dihidrogenofosfat de liti. De l'àcid fosfòric: H3PO4 Ni(HSO3)2 Hidrogenosulfit niquelós. De l'àcid sulfurós.: H2SO3 Rafa Navarro

26. 26. Rafa Navarro

# data[].attributes.attachment_link.description
Professor de Física i Química i Tecnologia de Secundaria en Generalitat de Catalunya Preparats pel meravellós món dela formulació en química inorgànica No hay notas en la diapositiva. 1. FORMULACIÓ INORGÁNICA Rafa Navarro Rafa Navarro 2. NÚMERO D' OXIDACIÓ * En un element en estat pur el número d'oxidació és cero.

# data[].attributes.headline
Òxid no metàl·lic (SO2)(COMPOST INORGÀNIC)

# data[].attributes.subject
Òxid no metàl·lic (SO2)(COMPOST INORGÀNIC)

# data[].attributes.body
És un gas, es produeix en la combustió de compostos de sofre (com ara alguns derivats del petroli).
Són contaminants i responsables de la pluja àcida.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Diòxid de sofre

El diòxid de sofre (SO ₂) és un gas prou estable, incolor, no inflamable i molt soluble en aigua. En altes concentracions té una olor forta i irritant, afectant sobretot a les mucositats i pulmons provocant atacs de tos.
Aquest contaminant és alliberat en molts processos de combustió ja que els combustibles com el carbó, el petroli, el dièsel o el gas natural contenen certes quantitats de compostos ensofrats. A més, és emés de forma natural a l'atmosfera per mitjà de les erupcions volcàniques.

El diòxid de sofre és el principal responsable de la pluja àcida, ja que al combinar-se amb l'aigua de l'atmosfera es transforma en àcid sulfúric, compost extremadament corrosiu.

Descàrrega d'arxius

SO2
Tipo de archivo: PDF | Idioma: Valenciano

Publicat el: 6 d'Octubre de 2014

# data[].attributes.attachment_link.description
El diòxid de sofre (SO 2) és un gas prou estable, incolor, no inflamable i molt soluble en aigua. En altes concentracions té una olor forta i irritant, afectant sobretot a les mucositats i pulmons provocant atacs de tos.

# data[].attributes.body
Activa els processos d'obtenció. d'energia en els éssers vius. Regula el funcionament dels músculs i els nervis.
Debilita i paralitza el creixement.

# data[].attributes.body
Estan formats per carboni i hidrogen tot i que podemn tindre algún àtom d'oxigen , de nitrogen i en menor proporció el fòsfor i sofre

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La convergencia de diversos elementos hace posible el éxito de reacciones químicas, necesarias para facilitar la vida en el planeta. En este sentido, los compuestos orgánicos, formados fundamentalmente por carbono, juegan un papel fundamental. También denominados "moléculas orgánicas", los compuestos orgánicos surgen de enlaces entre carbono y carbono o carbono e hidrógeno. Pueden contener otros elementos como oxígeno, fósforo, nitrógeno, boro, azufre y halógeno, entre otros, poco comunes en estado natural.

Componentes del carbono como los carburos, carbonatos u óxidos de carbono, no se consideran moléculas orgánicas. Un aspecto sobresaliente de ellos es que pueden ser quemados, por lo que son compuestos combustibles.

Los compuestos orgánicos son, en sí mismos, compuestos químicos. Aunque la mayoría provienen de métodos artificiales, a través de una síntesis química, es posible localizar fuentes naturales.

Tipos de moléculas orgánicas

En resumen, los compuestos orgánicos pueden ser de dos tipos:

Moléculas orgánicas naturales: Sintetizadas por los seres vivos. También se llaman biomoléculas, y su área de estudio pertenece a la bioquímica.

Moléculas orgánicas artificiales: No existen en la naturaleza, pero son creadas por el hombre. Una de los más citadas es el plástico.

La definición de diferencias entre las moléculas orgánicas e inorgánicas ha generado un debate que se ha mantenido por años. Sin embargo, una indiscutible marca los precede: los compuestos orgánicos contienen carbono y los inorgánicos no.

Esto implica, por ejemplo, que el ácido carbónico es inorgánico y el ácido fórmico, conocido como el primer ácido graso, es orgánico. Tanto el anhídrido carbónico como el monóxido de carbono son compuestos inorgánicos. Incluso, si todas las moléculas orgánicas están conformadas por carbono, no todas las que lo tienen son orgánicas.

Clasificación de los Compuestos orgánicos

Cuantificar compuestos orgánicos depende básicamente de su origen (natural o sintético), estructura, funcionalidad y peso molecular. A grandes rasgos se pueden clasificar en:

Compuestos alifáticos

Compuestos aromáticos

Compuestos heterocíclicos

Compuestos organometálicos

Polímeros

compuestos orgánicos conocidos
Algunos de los compuestos orgánicos más comunes son:

Carbohidratos: Frecuentemente conocidos como azúcares, aunque no es el término correcto para describirlos. Su fórmula contiene carbono (C), hidrógeno (H) y oxígeno (O). Se encuentran tanto en el reino vegetal (fructosa, celulosa, almidón), como en el animal (glucógeno y glucosa).

Lípidos: Principalmente biomoléculas, cuya composición es a base de carbono e hidrógeno y una cantidad mínima de oxígeno. Su característica de mayor relevancia es que son insolubles en agua y solubles en disolventes orgánicos como el cloroformo o la bencina. Cada uno cumple funciones de gran importancia para los seres vivos, ya que son su reserva de energía y regulación de temperatura.

Proteínas: Se definen como moléculas de vital importancia para los seres vivos, que forma parte del reino animal. Su composición comprende la polimerización de péptidos, es decir, son polipéptidos, en unión con aminoácidos. Entre los elementos con mayor cantidad de proteínas conocidos destacan la seda que confecciona la araña y el colágeno.

Ácidos nucleicos: Resaltan entre los compuestos orgánicos más conocidos por el hombre. Son polímeros que se basan en la repetición de monómeros, llamados nucleótidos, que permanecen fusionados a través de enlaces fosfodiéster. Esto da paso a largas cadenas, por lo que algunas moléculas de ácidos nucleicos pueden alcanzar pesos moleculares astronómicos, con miles de nucleótidos unidos. Incluyen en su formación partículas de carbono, hidrógeno, nitrógeno y fosfato. Los ácidos nucleicos con los encargados de acumular la información genética de los organismos vivos y son los que permiten la transmisión hereditaria. El ADN y el ARN son los dos tipos que se pueden mencionar como ejemplos.

Sintéticos: Proceden de la urea, la cual es la responsable de un sinnúmero de compuestos orgánicos, que han sido sintetizados químicamente para uso del ser humano. Los ejemplos más comunes incluyen fármacos, desodorantes, perfumes, detergentes, jabones, telas sintéticas, productos plásticos, colorantes orgánicos o polímeros en general.

Moléculas pequeñas: Estos compuestos orgánicos, en específico, pueden alcanzar un peso molecular moderado. Se consideran de tamaño reducido si no superan los 1000 G/mol y se desarrollan en pequeñas cantidades en los seres vivos. A este grupo pertenecen diversos grupos de hormonas como la testosterona, el estrógeno u otro tipo adicional como los alcaloides.

División de los Compuestos orgánicos según grupos funcionales

Entre los compuestos orgánicos podrían incluirse otros elementos o grupos distintos de átomos, además del carbono e hidrógeno, que comúnmente se les denomina como "grupos funcionales".

Un caso es el grupo hidroxilo, el cual produce los alcoholes: un átomo de oxígeno unido a uno de hidrógeno (-OH), al que se le confiere una valencia libre. De igual forma, están las funciones alqueno (doble enlaces), éteres, ésteres, aldehídos, cetonas, carboxílicos, carbamoilos, azo, nitro y sulfóxido, entre tantos otros.

Fuente de energía

Partiendo de los compuestos orgánicos se fabrican numerosos productos combustibles, detergente y ropa. Adicionalmente, pueden ser utilizados como carbón vegetal, animal y mineral en muchas actividades de la vida del ser humano.

Los compuestos orgánicos se distinguen porque son de baja densidad, son electro conductores y su enlace más fuerte es covalente.

# data[].attributes.attachment_link.title
Compuestos orgánicos | Qué son, tipos, clasificación, ejemplos, usos

# data[].attributes.attachment_link.description
La convergencia de diversos elementos hace posible el éxito de reacciones químicas, necesarias para facilitar la vida en el planeta. En este sentido, los compuestos orgánicos, formados fundamentalmente por carbono, juegan un papel fundamental. También denominados "moléculas orgánicas", los compuestos orgánicos surgen de enlaces entre carbono y carbono o carbono e hidrógeno.