# data[].attributes.headline
Norske journalister sitt syn på identifisering

# data[].attributes.subject
Norske journalister sitt syn på identifisering

# data[].attributes.body
Undersøkelse, Journalisten

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Journalisten.no - Nyheter og debatt om medier og journalistikk

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nordiske Mediedager i Bergen ble torsdag innledet med at professor Frank Aarebrot presenterte medieundersøkelsen. I år er undersøkelsen gjennomført blant både publikum og journalister i Norge, Sverige og Danmark.

Krimsaker

Et av temaene i undersøkelsen er etiske forskjeller. Et trekk er at norske journalister er mer tilbøyelige til å identifisere mulige gjerningspersoner tidligere i rettsprosessen enn sine kolleger i nabolandene.

27 prosent av norske journalister mener det er riktig å identifisere en antatt gjerningsperson i en overgrepssak mot barn når tiltale tas ut. Det samme tallet for Danmark og Sverige er henholdsvis 11 og to prosent.

Det samme mønsteret gjelder i saker om økonomisk kriminalitet og der en "kjendis" er involvert.

- Tålmodigheten for å vente på dommer er mindre i alle land, men norske journalister er raskere på labben. Det er norske journalister uansett forbrytelse, sa Aarebrot under presentasjonen.

- Tragisk

Generalsekretær Per Edgar Kokkvold i Norsk Presseforbund mener funnet om at norske journalister vil identifisere tidlig i overgrepssaker er tragisk.

- Det er et tragisk resultat at så mange vil identifisere så tidlig. Ved å navngi overgrepsmannen kan man også komme i skade for å identifisere offeret, sier Kokkvold til Journalisten.

Han er ikke overrasket over at det er forskjeller i de etiske refleksjonene mellom landene.

- Svenskene har strenge regler for identifisering. Det så vi for eksempel i Palme-saken hvor norske og danske medier identifiserte tidlig, mens svenske medier identifiserte Christer Petterson langt ut i prosessen, sier Kokkvold.

Kritisk til spørsmål

I undersøkelsen er det også spurt om journalistene mener det var riktig å publisere Muhammed-karikaturene. En stor andel av journalistene i Norge og Sverige mener det var riktig. Danmark skilte seg ut ved at det var en like stor andel som mener det var galt.

Dette resultatet er Kokkvold kritisk til. Han viser til at Aarebrot analyserte resultatet opp mot hva de som svarte stemte.

- Han sier at det er bekymringsfullt at dette spørsmålet er politisert. Dette er primært et ytringsfrihetsspørsmål, sier Kokkvold.

Kildevern

Et annet spørsmål i undersøkelsen dreide seg om å avsløre kilder. Aarebrot mener det er interessante forskjeller i Norden ved at 38 prosent mener det er akseptabelt å avsløre kilden. I Norge og Sverige er det samme tallet henholdsvis 21 prosent og 12 prosent.

- Svenskene er bastante på kildevernet og danskene er mykere. Norge ligger midt imellom.

Generalsekretær Nils E. Øy i Norsk Redaktørforening er kritisk til dette resultatet. Han og Kokkvold mener danskene er farget av saken hvor en Ekstra Bladet blåste en kilde sent i fjor har spilt inn.

- Det er et meningsløst spørsmål. Det er åpenbart at de har svart basert på den ene saken i Danmark, sier Øy.

Mindre ulikhet i Norge

Blant andre funn i undersøkelsen er at avis igjen er viktigst for journalistene etter et år med internett på topp. Aftenposten er journalistenes favorittavis. På TV-siden er NRK1 viktigst, og NRK2 er blitt viktigere for journalistene det siste året.

Ellers var det annen vri på journalistenes politiske standpunkter i år ettersom Danmark og Sverige var med. Resultatene viser at forskjellene er enda større mellom journalistene og publikummet hos våre naboer.

- Utslagene i Norge er mindre enn i de andre nordiske landene. Høyre er mer underrepresentert enn Fremskrittspartiet. Det skyldes at Høyre har vokst så raskt. Rødt og SV er overrepresentert sammen med Venstre. De svenske journalistene er langt mer politisert i forhold til venstresiden enn de norske, sa Aarebrot.

Alle resultatene fra undersøkelsen er publisert her: http://www.nordiskemediedager.no/nyheter/skandinavisk-medieundersokelse-...

# data[].attributes.attachment_link.description
Nordiske Mediedager i Bergen ble torsdag innledet med at professor Frank Aarebrot presenterte medieundersøkelsen. I år er undersøkelsen gjennomført blant både publikum og journalister i Norge, Sverige og Danmark.KrimsakerEt av temaene i undersøkelsen er etiske forskjeller. Et trekk er at norske journalister er mer tilbøyelige til å identifisere mulige gjerningspersoner tidligere i rettsprosessen enn sine kolleger i nabolandene.

# data[].attributes.body
NRK

# data[].attributes.attachment_link.description
Tidligere helseminister Tore Tønne er funnet død, opplyser politiet.

# data[].attributes.body
NETTAVISEN

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tore Tønnes enke, Rigmor Thielemann, snakker ut om mediekjøret som førte til at ektemannen tok sitt eget liv.

Enken etter landets tidligere helseminister Tore Tønne velger å snakke ut i forbindelse med utgivelsen av boken "Journalistjævler" av Erik Tumyr, som kom denne uken.

Anstrengt forhold
- Vi har jo et anstrengt forhold til mediene. Det er jo ikke så vanskelig å forstå, sier Rigmor Thielemann og sønnene Erik (29) og Andreas (27) Tønne til Dagsavisen.

I boken forteller Thielemann at Tønne bare noen dager før selvmordet sa til sin hustru: "Jeg er ikke sikker på hvor mye jeg klarer," men hun tolket ikke uttalelsene som om noe dramatisk var i gjære.

Klandrer Dagbladet
Om kvelden mandag 16. desember 2002 ba Tønne om å få tre ut av styret i Aker Kværner med umiddelbar virkning. Om ettermiddagen fredag 20. desember møtte han sin advokat og ble informert om at Økokrim hadde tatt ut tiltale mot ham for grovt uaktsomt bedrageri. Han kom aldri hjem til familien den kvelden. Lørdag kveld ble Tore Tønne funnet død på en rasteplass i Lier.

I 17 dager var Tønne førstesidestoff i norske medier fordi han hadde mottatt etterlønn i tre måneder etter at han gikk av som statsråd, og på samme tid bidro til planleggingen av den forestående Kværner-fusjonen. Både enken og sønnene sier at Tønne selv må bære hovedansvaret for at han tok sitt liv. Men de sier også at Tønne dels ble drevet til det.

"Tabloidpressen tok livet av Tore Tønne," hevdet NHO president Jens Ullveit-Moe få dager etter at Tønne ble funnet død.

- Spesielt Dagbladet kan ha gitt et sterkt bidrag til at vår far valgte å ta sitt eget liv. Alt hva han sto for ble brutt ned gjennom omtalen, sier Andreas og Erik Tønne i boken.

- Ingen sendte blomster
I "Journalistjævler" kommer det fram at ingen i Dagbladet tok kontakt med familien etter at Tore Tønne ble funnet død, og "det kom heller ikke blomster".

Brurås-utvalget, som ble nedsatt av Norsk Presseforbund for å evaluere medienes håndtering av Tønne-saken, kritiserte Dagbladet for ikke å ha møtt Tore Tønne ansikt til ansikt før de startet sin artikkelserie. Aftenposten ble også kritisert for å ha kommet med sterke utfall på kommentarplass, basert på andre mediers arbeid. Også Dagens Næringslivs Tønne-dekning fikk kritikk.

Røkke: Smittende humør
Industrieieren Kjell Inge Røkke, som hadde et langvarig samarbeid med Tønne, karakteriserte Tønne som en raus, klok og uredd person, som ikke lot seg stoppe av selvoppnevnte autoriteter.

- Men det er hans varme hjerte, hans smittende humør og evne til å inspirere og glede, vi vil savne aller mest. Å si disse positive ord, er lett. Men å stå her i dag, faller meg ekstremt tungt, sa Kjell Inge Røkke da Tønne ble bisatt i Bragernes kirke i Drammen 2. januar 2003.

Lik Nettavisen her og få flere ferske nyheter og friske meninger!

Promotion med annonselenker

# data[].attributes.attachment_link.description
Tore Tønnes enke, Rigmor Thielemann, snakker ut om mediekjøret som førte til at ektemannen tok sitt eget liv. Enken etter landets tidligere helseminister Tore Tønne velger å snakke ut i forbindelse med utgivelsen av boken "Journalistjævler" av Erik Tumyr, som kom denne uken. Anstrengt forhold - Vi har jo et anstrengt forhold til mediene.

# data[].attributes.headline
Daværende NHO-PRESIDENT JENS ULLTVEIT-MOE BESKYLDER PRESSEN FOR Å HA DREPT TORE TØNNE

# data[].attributes.subject
Daværende NHO-PRESIDENT JENS ULLTVEIT-MOE BESKYLDER PRESSEN FOR Å HA DREPT TORE TØNNE

# data[].attributes.attachment_link.title
Ulltveit-Moe: Tabloidpressen tok livet av Tønne

# data[].attributes.attachment_link.description
Dagbladets dekning har vært sterkt kritikkverdig og har nå tatt et liv, sier NHO-president Jens Ulltveit-Moe.

# data[].attributes.headline
Advokat vil ha hjelp til barn som er offer for identifisering av foreldre

# data[].attributes.subject
Advokat vil ha hjelp til barn som er offer for identifisering av foreldre

# data[].attributes.body
acta-saken, nettavisen

# data[].attributes.attachment_link.description
Forretningsadvokat krever kriseteam for barna til siktede for økonomisk kriminalitet.

# data[].attributes.headline
ACTA-SAKEN, Fred Ingebriktsen Identifisert før han ble dømt

# data[].attributes.subject
ACTA-SAKEN, Fred Ingebriktsen Identifisert før han ble dømt

# data[].attributes.body
Nettavisen om offentliggjøring

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Acta er en dårlig sak for den som vil kneble pressen.

(NA24-KOMMENTAR): De siste dagene er det rettet kritikk mot mediene for dekningen av Acta-saken generelt og for identifiseringen av de siktede spesielt.

Det begynte med at Ingrid Ottesen, som er gift med den innsidesiktede Acta-gründeren Fred Ingebrigtsen, skrev et innlegg hvor hun kritiserte mediene. "Medie-Norge har totalt glemt eller oversett det som kanskje er den viktigste parten i saken, mener Ottesen. Til sammen 16 barn i alderen seks måneder til 14 år er direkte berørt fordi de har foreldre som er siktet eller foreldre som er gift med en av de siktede i saken", skrev hun blant annet.

Så fulgte advokat Einar Aksvig, som mener pressen går for langt i å identifisere siktede i økokrimsaker, noe han hevder strider mot FNs barnekonvensejon. Det siste mener også Geir Kjell Andersland, som er regiondirektør i Barne-, ungdoms- og familieetaten (Bufetat) region vest. Han vil i et innlegg i Dagens Næringsliv ha strengere regler for offentliggjøring av siktede "høyt opp på den politiske dagsorden".

Konsekvenser
At en mor og ektefelle rykker ut til forsvar for familien, er forståelig. Men når det gjelder profesjonelle aktører som Askvig og Andersland, må man i større grad kunne stille krav til realisme og refleksjon.

Jeg er selvsagt klar over at jeg er part i saken. Jeg har selv omtalt Ingebrigtsen ved navn. Men likevel: Jeg mener det er fullstendig urealistisk at mediene skulle holde Fred Ingebrigtsens identitet tilbake fra sine lesere.

Her må vi huske at dette dreier seg om et stort, børsnotert selskap. Ingebrigtsen er en av to gründere, han var stor aksjonær og styremedlem. Siktelsen utløste flere offisielle børsmeldinger og et betydelig kursfall for Acta-aksjen.

Allerede samme morgen som Ingebrigtsen ble siktet, kom selskapet med en børsmelding hvor han ble identifisert. Morgen etter ble det sendt pliktig melding til børsen om at Ingebrigtsen solgte sin aksjepost på nesten 20 prosent av Acta for over 400 millioner kroner. Også her er Ingebrigtsen navngitt, som regelverket krever, uavhengig av om navnet var brukt i mediene eller ikke.

To dager senere sendte Acta ut en ny melding om at Ingebrigtsen trakk seg fra styret.

Hva skulle man gjøre?
Kritikerne kan vel ikke seriøst mene at mediene skulle unnlatt å videreformidle disse ekstremt dramatiske børsmeldingene? Å skrive om dette uten å bruke Actas eller Ingebrigtsens navn, ville også være meningløst. Selv den middelmådig interesserte ville jo raskt finne ut hvem han var via børsmeldingene.

Og hvordan skulle finansmediene forklare det kraftige kursfallet for Acta-aksjen? Skulle man la være å skrive om det? Omtale det, men skjule grunnen - som alle proffene selvsagt var fullt klar over? Hvor lenge skulle man i så fall holde på med et slikt narrespil overfor leserne?

Acta-saken er en ekstremt dårlig sak for dem som argumenterer for anonymisering.

Ofte riktig med navn
I andre tilfeller er det selvsagt mer realistisk å anonymisere siktede i økokrimsaker, og det er en avveiing som må gjøres. Jeg mener likevel det er gode grunner til at mediene de siste årene har beveget seg i retning av mer identifikasjon i denne typen saker.

For det første er dette, jevnt over, saker med stor samfunnsmessig betydning, som det er riktig og viktig at mediene dekker. Økokrimsaker dreier seg om profesjonelle forhold. Man må, som næringslivsleder, være forberedt på at det man foretar seg kommer under lupen.

Ulovlig innsidehandel ødelegger for eksempel den grunnleggende tilliten som et velfungerende finansmarked er avhengig av.

Samtidig er det i dagens samfunn vanskelig å anonymisere de involverte. Når mediene gjør det, går det ofte bare noen timer før oppvakte lesere har krysspeilet seg frem til hvem det dreier seg om, og gjort dette klart på diverse nettforumer. Dette gjelder spesielt i økokrimsaker, hvor de involverte som regel har flere formelle roller som lett lar seg spore i offisielle registre og andre databaser.

Det er rett og slett veldig vanskelig å dekke denne typen saker og samtidig hemmeligholde hvem man skriver om. Og dekke dem skal og må mediene.
Are Slettan Her kan du lese den siste ukens kommentarer: Solstikk i Venstre Og her kan du lese enda mer kommentarstoff fra NA24.
De fæle shortselgerne
Bisarr refs av oljefondet
Hvorfor er ikke de rike flådd?
Nummer mot betaling er tidligere leder for Nettavisens økonomiseksjon, ansvarlig redaktør i iMarkedet.no og redaktør i Finansavisen. Han jobber nå for NA24 fra Connecticut utenfor New York, og skriver blant annet daglige kommentarartikler.
Lik Nettavisen her og få flere ferske nyheter og friske meninger!

Shopping med annonselenker

# data[].attributes.attachment_link.description
Acta er en dårlig sak for den som vil kneble pressen. (NA24-KOMMENTAR): De siste dagene er det rettet kritikk mot mediene for dekningen av Acta-saken generelt og for identifiseringen av de siktede spesielt. Det begynte med at Ingrid Ottesen, som er gift med den innsidesiktede Acta-gründeren Fred Ingebrigtsen, skrev et innlegg hvor hun kritiserte mediene.

# data[].attributes.body
Dagbladet, Kristin Juel Johannessen

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(Dagbladet): 5. august 1999 ble Kristin Juel Johannessen funnet drept ved Mørk i Hedrum utenfor Larvik.

I 2001 ble da 24 år gamle Henning Hotvedt dømt til tolv års fengsel.
I januar 2003 ble han frifunnet, da en DNA-test viste at hår fra åstedet ikke stammet fra ham.
Noen måneder etter frifinnelsen fremmet Hotvedt krav overfor retten på å få en million kroner for tort og svie, skrev Dagbladet i mai 2003. Mannen ble tilkjent erstatning på 500 000 kroner.

I dag ble Hotvedt (40) dømt for drapet på nytt, etter at han ble pågrepet i fjor sommer.

Kan kreve tilbake erstatning

Et av spørsmålene som nå reiser seg er om staten, i for av Justis- og beredskapsdepartementet, kan kreve å få tilbakebetalt erstatningssummen til Hotvedt.
NRK tok opp problemstillingen da Hotvedt ble siktet i fjor sommer.
"Når det gjelder tidligere lignende tilfeller, er dette ikke kjent for Justis- eller beredskapsdepartementet" skrev Anders Bortne, kommunikasjonsrådgiver i departementet, i en e-post til kanalen da.
Grunnlaget er en bestemmelse i straffprosesseloven som trådte i kraft fra 2004.
I paragraf 451 heter det følgende:

"Departementet kan kreve tilbakebetalt erstatning som er utbetalt siktede etter reglene i dette kapitlet, dersom forfølgningen mot siktede senere gjenopptas og siktede domfelles, og det følger av dommens innhold at erstatning ikke skulle vært utbetalt.

Ingen liknende saker

Spørsmålet er om Justisdepartementet kommer til å kreve tilbake erstatningen de utbetalte til Hotvedt i 2003. Justisdepartementet sa i fjor sommer de ikke kunne kommentere saken ytterlige før en domfellelse lå til grunn.
Det gjør den nå, men dette er en situasjon departementet aldri har vært borti før.
- Det blir for tidlig for Justisdepartementet å gå inn på det spørsmålet i dag, sier Andreas Lorange, senior kommunikasjonsrådgiver i Justisdepartementet, til Dagbladet.

- Oppfattes som uakseptabelt

Professor ved Institutt for offentlig rett ved Universitetet i Oslo, Jo Martin Stigen, tror Justisdepartementet har grunnlag for å kreve tilbake erstatningssummen.

Straffeprosessloven § 451

Departementet kan kreve tilbakebetalt erstatning som er utbetalt siktede etter reglene i dette kapitlet, dersom forfølgningen mot siktede senere gjenopptas og siktede domfelles, og det følger av dommens innhold at erstatning ikke skulle vært utbetalt.

Vedtak etter første ledd er tvangsgrunnlag for utlegg. Ved klage eller søksmål om utlegget etter reglene i tvangsfullbyrdelsesloven kan retten prøve tilbakebetalingskravets størrelse fullt ut.
Kilde: Lovdata

- Jeg vil vel mene at man med den hjemmelen kan brukes her. Jeg tror ikke det er noe hinder at den trådte i kraft i 2004. Her har de opprettet en egen hjemmel for å kreve tilbake penger i sånne tilfeller. Det er slike situasjoner den er beregnet på, sier Stigen til Dagbladet.
Henning Hotvedt har hele tiden bedyret sin uskyld. Han har ikke ønsket å forklare seg fritt om saken, og i retten ønsket han å svare på spørsmål. Forsvarer Brynjar Meling mener på sin side det er vesentlig tvil ved sentrale enkeltbevis, først og fremst håndteringen av Kristins negler, at det til sammen er etablert tilstrekkelig tvil til at hans klient må frikjennes.
I dag ble han imidlertid kjent skyldig. På mandag kommer straffutmålingen fra Borgarting lagmannsrett. Meling sier de får dommen neste torsdag og at de vil vurdere om den bør ankes da.
Det er en snever ankeadgang til Høyesterett, og dersom dommen fra lagmannsretten blir rettskraftig, tror Stigen en tilbakebetaling av erstatning vil harmonere med folks rettsoppfatning.
- Det er nok en bestemmelse om rimer med folks rettsoppfatning. Et annet resultat kan støte allmenhetenes rettsfølelse. Det vil oppfattes som uakseptabelt hvis det gjøres annerledes, sier Stigen til Dagbladet.

- Skreddersydd

En av Norges mest profilerte advokater, Christian Lundin, har ført en rekke erstatningssaker for norske domstoler.
Slik han tolker bestemmelsen, er han klar på at staten her burde ha anledning til å kreve tilbakebetaling.
- Dette er en spesiell situasjon, men staten kan kreve tilbakebetalt et erstatningsbeløp hvis straffeforfølgningen mot siktede gjenopptas, siktede domfelles, og det følger av dommens innhold at den tilkjente erstatning var uriktig. Det blir spennende å se hva Justisdepartementet gjør i denne saken, sier advokat og partner i Advokatfirmaet Ness Lundin DA, Christian Lundin, til Dagbladet.
Jusprofessor Bjarte Askeland ved Universitetet i Bergen, sier han ikke kommer på noen sammenliknbare saker.
Et spørsmål flere av juristene stiller seg, er hvorvidt Hotvedt har mottatt pengene i god eller ond tro. Slik regelverket tolkes, har han mottatt pengene i ond tro, dersom drapsdommen blir rettskraftig.

Askeland mener hjemmelen i straffeprosessloven er skreddersydd for denne situasjonen.
- Det at lovgiver har tatt stilling til dette i 2002, burde holde som krav. Det kan imidlertid være et spørsmål om tilbakevirkende kraft dersom erstatningen ble utbetalt før bestemmelsen kom, sier Askeland til Dagbladet.

Kristin-saken:

Kristin Juel Johannessen (12) fra Hedrum i Larvik forsvant 5. august 1999 da hun syklet for å bade sammen med en venninne i Goksjø.

Hun ble sist sett cirka klokken 18.40. Da hun ikke dukket opp som avtalt, ble det satt i gang søk.

Hun ble funnet død klokken 23.30 på Reppesgårdveien på Mørk i Hedrum.

Obduksjonsrapporten viste at hun ble kvalt.

En uke etter ble en 54 år gammel mann pågrepet og siktet. Siktelsen ble frafalt noen måneder senere, og mannen fikk erstatning.

I mai 2000 ble en 23 år gammel mann siktet for drapet.

I 2001 ble han dømt til tolv års fengsel. I 2003 ble han frifunnet, da en DNA-test viste at hår fra åstedet ikke stammet fra ham.

Samme mann (39) ble i juli 2015 pågrepet på nytt og siktet for forsettlig drap.

Bakgrunnen for siktelsen er ifølge politiet teknisk gjennombrudd i forbindelse med ny DNA-analyse.

17. mars opplyste Gjenopptakelseskommisjonen at saken er gjenåpnet. Det er første gang at en drapssak blir gjenopptatt etter en rettskraftig frifinnelse.

Saken behandles i Borgarting lagmannsrett fra 16. august til 7. september.

# data[].attributes.attachment_link.title
Drapsdømte Henning Hotvedt fikk 500 000 i erstatning fra staten. Ekspertene tror han må betale tilbake

# data[].attributes.attachment_link.description
(Dagbladet): 5. august 1999 ble Kristin Juel Johannessen funnet drept ved Mørk i Hedrum utenfor Larvik. I 2001 ble da 24 år gamle Henning Hotvedt dømt til tolv års fengsel. I januar 2003 ble han frifunnet, da en DNA-test viste at hår fra åstedet ikke stammet fra ham.

# data[].attributes.headline
NETTAVISEN FORSVARER IDENTIFIERING AV JULIO KOPSENG

# data[].attributes.subject
NETTAVISEN FORSVARER IDENTIFIERING AV JULIO KOPSENG

# data[].attributes.body
NETTAVISENM KOMMENTAR

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Reisetips med annonselenker

Nettavisen har flere ganger valgt å navngi tiltalte i alvorlige overgrepssaker.

NETTAVISEN MENER: Nye anmeldelser strømmer inn etter at enkelte medier valgte å navngi TV-danseren Julio Kopseng. I slike saker har identifisering en berettigelse.

Kopseng, som blant annet er kjent fra Norske Talenter på TV 2, ble i februar dømt til 15 års forvaring for flere hundre overgrep. Da hadde han allerede en tidligere dom for to voldtekter.

Nå er han anmeldt for ni nye overgrep, enkelte helt tilbake til 2001.

- Så vidt vi kjenner til, er han den personen i Norge som er blitt anmeldt av flest personer for voldtekt, sier politiadvokat Andreas Strand til Aftenposten.

De nye anmeldelsene kommer som en følge av at Julio Kopseng ble navngitt og identifisert, blant annet i Nettavisen.
Les saken: Les også: Så voldtektsmann på barne-tv med sønnen på fanget TV-kjendis tiltalt for ni nye voldtekter
Identifisering er et vanskelig område i presseetikken, med mange avveiinger. Ingen er skyldig før man er rettskraftig dømt, og det er vesentlig ikke å utsette ofre for ekstra belastning.

På den annen side sier Vær varsom-plakaten:

"Det kan eksempelvis være berettiget å identifisere ved overhengende fare for overgrep mot forsvarsløse personer, ved alvorlige og gjentatte kriminelle handlinger, når omtaltes identitet eller samfunnsrolle har klar relevans for de forhold som omtales.."
Nettavisen mener at det kan være riktig å navngi tiltalte i serieovergrepssaker hvis det kan bidra til at flere saker blir oppklart, og det kan forhindre flere overgrep. Hva mener du? Er det riktig å navngi tiltalte i serieovergrep-saker, eller bør media vente til saken er endelig avgjort i øverste domstol?
Nettavisen navnga TV-danseren fordi han ble tiltalt for å bruke sin TV-status til å begå overgrep: - I flere saker bruker han sin rolle som artist og artistformidler, sier politiadvokat Strand til Aftenposten.

En annen alvorlig voldtektssak gjaldt en basketball-trener som ble dømt til åtte års fengsel for fem voldtekter, flere i tilknytning til rollen som trener for unge jenter. Også der navngi vi mannen, og ble for øvrig kritisert på kommentarplass i Aftenposten for den beslutningen.

Lik Nettavisen her og få flere ferske nyheter og friske meninger!

Promotion med annonselenker

# data[].attributes.attachment_link.title
Ni nye voldtekter anmeldt da TV-danser ble navngitt

# data[].attributes.attachment_link.description
Reisetips med annonselenker Nettavisen har flere ganger valgt å navngi tiltalte i alvorlige overgrepssaker. NETTAVISEN MENER: Nye anmeldelser strømmer inn etter at enkelte medier valgte å navngi TV-danseren Julio Kopseng. I slike saker har identifisering en berettigelse. Kopseng, som blant annet er kjent fra Norske Talenter på TV 2, ble i februar dømt til 15 års forvaring for flere hundre overgrep.

# data[].attributes.body
DAGBLADET

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(Dagbladet): Den såkalte TV-danseren Julio Kopseng (38) er tiltalt for sju nye voldtekter. Det får Dagbladet bekreftet av Oslo statsadvokatembeter i dag.
- Tiltalen er datert 18. juni, og ble forkynt for Kopseng 22. juni, opplyser Kirsti Guttormsen, jourhavende ved statsadvokatembetene, til Dagbladet.
"Norges mest aktive" Siktelsen omfattet ni kvinner, men to av disse omfattes altså ikke av tiltalen. Til sammen har 29 kvinner anmeldt danseren.
Politiadvokat Andreas Strand har tidligere overfor Aftenposten omtalt Oslo-mannen som "Norges mest aktive voldtektsmann".
Dagbladet har ikke lyktes i å nå Kopsengs forsvarere Johnny Veum og Djordje Borojevic for en kommentar til tiltalen.

Forvaringsdom Kopseng er allerede dømt i to tidligere sakskomplekser. I 2013 ble han dømt for å ha voldtatt to kvinner, og i februar i år ble han dømt for å ha voldtatt ytterligere ni. Retten kom til at han ikke har utsikter til å forbedre seg, og idømte ham 15 års forvaring. Dommen er anket til lagmannsretten.

Den profilerte danseren har tidligere drevet eget eventbyrå, og har flere ganger opptrådt på NRK og TV 2, bl.a. i "Norske talenter". I flere av voldtektssakene har han kommet i kontakt med yngre kvinner gjennom virksomheten; i noen tilfeller har han dopet dem ned, i andre tilfeller har overgrepet skjedd i forbindelse med massasje.

De sju nye tilfellene strekker seg over en tidsperiode på elleve år, fra 2001 til 2012, og har ifølge tiltalen foregått på så ulike steder som konsertstedet Rockefeller i Oslo, hans hjem i storbyen og en bungalow på Bali i Indonesia. Også i den nye tiltalen er det flere tilfeller der Kopseng skal ha forgrepet seg på de fornærmede mens de sov og/eller var neddopet.

- Toppen av isfjell Trine Rjukan er bistandsadvokat for fire av de fornærmede kvinnene. Hun betegner saken som unik, sett i lys av de andre sakskompleksene.

- At han har hatt fritt spillerom så lenge, er skremmende, sier Rjukan til Dagbladet.
Hun tror de tilfellene som er anmeldt og/eller omfattet av tiltale, bare er toppen av et isfjell.
- Det er all grunn til å tro at vi bare har sett konturene av omfanget. Når det gjelder voldtektsanmeldelser, er det store mørketall generelt, og de fleste av ofrene er veldig redde for ham. Jeg kjenner til flere kvinner som har valgt ikke å anmelde, sier advokaten.

Hun synes det er viktig at fornærmede anmelder overgrep begått av danseren.
- Det er viktig for kvinnenes del at sakene ender i rettssystemet, det viser at de blir tatt på alvor, sier hun.

# data[].attributes.attachment_link.title
TV-danser Julio Kopseng (38) tiltalt for sju nye voldtekter

# data[].attributes.attachment_link.description
(Dagbladet): Den såkalte TV-danseren Julio Kopseng (38) er tiltalt for sju nye voldtekter. Det får Dagbladet bekreftet av Oslo statsadvokatembeter i dag. - Tiltalen er datert 18. juni, og ble forkynt for Kopseng 22. juni, opplyser Kirsti Guttormsen, jourhavende ved statsadvokatembetene, til Dagbladet.

# data[].attributes.body
VG

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Del saken på:

Forlagssjef: - Utspekulert og nøye planlagt

Den interne granskningen i Aschehoug viser at tidligere økonomidirektør Leif Marius Schatvets underslag skal være betydelig større enn antatt.

- Undersøkelsen viser at underslagene har gått lenger tilbake i tid enn det som ble erkjent ved årsskiftet, og at omfanget er større enn det som ble erkjent. Mislighetene beløper seg til nye 5 millioner kroner. Det ser vi veldig alvorlig på, sier forlagssjef Mads Nygaard i Aschehoug til VG etter at forlaget i formiddag sendte ut en pressemelding om at granskningen er ferdig.

Det var i januar at det ble kjent at Aschehougs økonomidirektør Leif Marius Schatvet (51) hadde underslått 4,4 millionerkroner fra Aschehoug over flere år. Svindelen ble avslørt i desember da han forsøkte å unndra ytterligere én million kroner.

I pressemelding skriver Aschehoug at granskningen er fullført i samarbeid med politiet og revisjonsselskapet KPMG. I tillegg til de allerede erkjente forholdene er det nå avdekket en rekke urettmessige transaksjoner.

Granskningsrapporten ble overlevert politiet 12. mai.

- Politiet tar nå saken videre, sier Nygaard til VG.

Schatvedt erkjente i desember misligheter på cirka 4,4 millioner. Nå er det oppdaget ytterligere 21 urettmessige transaksjoner i perioden 2009-2011.

Med dette beløper underslaget seg nå til cirka 9,4 millioner kroner.

I tillegg kommer også et forsøk på å underslå 1 million kroner som mislyktes i desember. Det var dette som avslørte forholdene. Det er også klart at det er Schatvet som ene og alene har stått for samtlige underslag, skriver forlaget i pressemeldingen.
Utspekulert
- Underslagene er gjennomført på en utspekulert og nøye planlagt måte som har vært troverdig og vanskelig å oppdage, forteller forlagssjef Nygaard.

Schatvets advokat, Anne Christine D. Stoltz, sier til VG at han ble avhørt på fredag.

- Min klient erkjenner straffskyld. Under avhøret sist uke, erkjente han opplysningene som kommer frem i rapporten fra KPMG.

Det er kjent fra tidligere at den Schatvet ønsker å gjøre opp for seg, men hvorvidt det fortsatt er tilfelle etter at det ble kjent at omfanget av underslagene er større enn først erkjent, har ikke Stoltz og Schatvet snakket om.

- Det har ikke vært noe tema, sier hun.

VG har tidligere skrevet at han måtte selge hytta i Fjellsnaret i Buskerud for å gjøre opp noe av underslaget.
Forfalsket avtaler
Aschehoug-sjef Nygaard forklarer også mer detaljert rundt hvordan den nå tidligere økonomidirektøren over år klarte skjule underslagene som til slutt ble oppdaget ved en tilfeldighet.

- Mislighetene tar utgangspunkt i kjente og ekte avtaler og forhold. Avtaler har blitt forfalsket ved at det for eksempel er lagt til avsnitt og utarbeidet fiktive vedlegg. De uekte avtalene er sannsynliggjort ved falsk korrespondanse og signert med falske underskrifter. Det er ingen andre selskaper enn Aschehoug som har lidd økonomisk tap, skriver forlaget i pressemeldingen.
Normale sikkerhetsrutiner
Revisjonsselskapet KPMG har også gjennomgått Aschehougs interne rutiner og kontroller og konkludert med at Aschehoug har samme standard for sine sikkerhetsrutiner som næringslivet for øvrig.
- KPMG konstaterte at vi har helt normale rutiner i Aschehoug, og at alle våre rutiner har fungert i perioden dette har pågått. Når det likevel har skjedd, skyldes det at underslagene er blitt gjennomført på en utspekulert og planlagt måte, der man har tatt utgangspunkt i reelle forhold og lagt til blant annet falske dokumenter - noe som har gjort det vanskelig å oppdage. KPMG peker også på at normale sikkerhetsrutiner tar ikke høyde for denne type utspekulert kriminalitet, utdyper forlagssjef Nygaard til VG.

# data[].attributes.attachment_link.title
Aschehoug: Direktøren underslo 9,4 millioner kroner

# data[].attributes.attachment_link.description
Del saken på: Den interne granskningen i Aschehoug viser at tidligere økonomidirektør Leif Marius Schatvets underslag skal være betydelig større enn antatt. - Undersøkelsen viser at underslagene har gått lenger tilbake i tid enn det som ble erkjent ved årsskiftet, og at omfanget er større enn det som ble erkjent.

# data[].attributes.body
PKT 4.4 , 4.6  4.7, 4.10 og 4.12

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Etiske normer for pressen (trykt presse, radio, fjernsyn og nettpublikasjoner)

Den enkelte redaktør og medarbeider har ansvar for å kjenne pressens etiske normer og plikter å legge disse til grunn for sin virksomhet.

Presseetikken gjelder hele den journalistiske prosessen, fra innsamling til presentasjon av det journalistiske materialet.

1. Pressens samfunnsrolle
1.1. Ytringsfrihet, informasjonsfrihet og trykkefrihet er grunnelementer i et demokrati. En fri, uavhengig presse er blant de viktigste institusjoner i demokratiske samfunn.

1.2. Pressen ivaretar viktige oppgaver som informasjon, debatt og samfunnskritikk. Pressen har et spesielt ansvar for at ulike syn kommer til uttrykk.

1.3. Pressen skal verne om ytringsfriheten, trykkefriheten og offentlighetsprinsippet. Den kan ikke gi etter for press fra noen som vil hindre åpen debatt, fri informasjonsformidling og fri adgang til kildene. Avtaler om eksklusiv formidling av arrangementer skal ikke være til hinder for fri nyhetsformidling.

1.4. Det er pressens rett å informere om det som skjer i samfunnet og avdekke kritikkverdige forhold. Det er pressens plikt å sette et kritisk søkelys på hvordan mediene selv fyller sin samfunnsrolle.

1.5. Det er pressens oppgave å beskytte enkeltmennesker og grupper mot overgrep eller forsømmelser fra offentlige myndigheter og institusjoner, private foretak eller andre.
2. Integritet og troverdighet
2.1 Den ansvarlige redaktør har det personlige og fulle ansvar for mediets innhold og avgjør med endelig virkning spørsmål om redaksjonelt innhold, finansiering, presentasjon og publisering. Redaktøren skal opptre fritt og uavhengig overfor personer eller grupper som av ideologiske, økonomiske eller andre grunner vil øve innflytelse på det redaksjonelle innholdet. Redaktøren skal verne om redaksjonens produksjon av fri og uavhengig journalistikk.

2.2 Redaktøren og den enkelte redaksjonelle medarbeider skal verne om sin uavhengighet, integritet og troverdighet. Unngå dobbeltroller, verv, oppdrag eller bindinger som kan skape interessekonflikter eller føre til spekulasjoner om inhabilitet.

2.3 Vis åpenhet om bakenforliggende forhold som kan være relevante for publikums oppfatning av det journalistiske innholdet.

2.4. Redaksjonelle medarbeidere må ikke utnytte sin stilling til å oppnå private fordeler, herunder motta penger, varer eller tjenester, som kan oppfattes å være kompensasjon fra utenforstående for redaksjonelle ytelser.

2.5. En redaksjonell medarbeider kan ikke pålegges å gjøre noe som strider mot egen overbevisning.

2.6. Svekk aldri det klare skillet mellom journalistikk og reklame. Det skal være åpenbart for publikum hva som er kommersielt innhold. Skillet skal være tydelig også ved lenking eller andre koblinger. Avvis kommersielt innhold som kan forveksles med det enkelte mediums journalistiske presentasjon.

2.7 Journalistisk omtale av produkter, tjenester, merkenavn og kommersielle interesser, også mediets egne, skal være journalistisk motivert og ikke fremstå som reklame. Oppretthold et klart skille mellom markedsaktiviteter og redaksjonelt arbeid. Gi aldri tilsagn om journalistiske motytelser for reklame. Unngå ukritisk videreformidling av PR-stoff.

2.8 Skjult reklame er uforenlig med god presseskikk. Kommersielle interesser skal ikke ha innflytelse på journalistisk virksomhet, innhold eller presentasjon. Hvis redaksjonelt stoff er sponset, eller et program har produktplasseringer, skal dette være åpenbart for publikum. Sponsing skal alltid være tydelig merket. Sponsing eller produktplassering i nyhets- og aktualitetsjournalistikk eller journalistikk rettet mot barn, er uforenlig med god presseskikk. Direkte utgifter til journalistisk virksomhet skal som hovedregel betales av redaksjonen selv. Ved unntak skal publikum gjøres tydelig oppmerksom på hva som er finansiert av utenforstående interesser.

2.9 Redaksjonelle medarbeidere må ikke motta pålegg om oppdrag fra andre enn den redaksjonelle ledelsen.
3. Journalistisk atferd og forholdet til kildene
3.1. Kilden for informasjon skal som hovedregel identifiseres, med mindre det kommer i konflikt med kildevernet eller hensynet til tredjeperson.

3.2. Vær kritisk i valg av kilder, og kontroller at opplysninger som gis er korrekte. Det er god presseskikk å tilstrebe bredde og relevans i valg av kilder. Vær spesielt aktsom ved behandling av informasjon fra anonyme kilder, informasjon fra kilder som tilbyr eksklusivitet, og informasjon som er gitt fra kilder mot betaling.

3.3. Det er god presseskikk å gjøre premissene klare i intervjusituasjoner og ellers overfor kilder og kontakter. Avtale om eventuell sitatsjekk bør inngås i forkant av intervjuet, og det bør gjøres klart hva avtalen omfatter og hvilke tidsfrister som gjelder. Redaksjonen selv avgjør hva som endelig publiseres.

3.4. Vern om pressens kilder. Kildevernet er et grunnleggende prinsipp i et fritt samfunn og er en forutsetning for at pressen skal kunne fylle sin samfunnsoppgave og sikre tilgangen på vesentlig informasjon.

3.5. Oppgi ikke navn på kilde for opplysninger som er gitt i fortrolighet, hvis dette ikke er uttrykkelig avtalt med vedkommende.

3.6. Av hensyn til kildene og pressens uavhengighet skal upublisert materiale som hovedregel ikke utleveres til utenforstående.

3.7. Pressen har plikt til å gjengi meningsinnholdet i det som brukes av intervjuobjektets uttalelser. Direkte sitater skal gjengis presist.

3.8. Endring av avgitte uttalelser bør begrenses til korrigering av faktiske feil. Ingen uten redaksjonell myndighet kan gripe inn i redigering og presentasjon av redaksjonelt materiale.

3.9. Opptre hensynsfullt i den journalistiske arbeidsprosessen. Vis særlig hensyn overfor personer som ikke kan ventes å være klar over virkningen av sine uttalelser. Misbruk ikke andres følelser, uvitenhet eller sviktende dømmekraft. Husk at mennesker i sjokk eller sorg er mer sårbare enn andre.

3.10. Skjult kamera/mikrofon eller falsk identitet skal bare brukes i unntakstilfeller. Forutsetningen må være at dette er eneste mulighet til å avdekke forhold av vesentlig samfunnsmessig betydning.

3.11. Pressen skal som hovedregel ikke betale kilder og intervjuobjekter for informasjon. Vis moderasjon ved honorering for nyhetstips. Det er uforenlig med god presseskikk å ha betalingsordninger som er egnet til å friste mennesker til uberettiget å trå innenfor andres privatsfære eller gi fra seg personsensitiv informasjon.
4. Publiseringsregler
4.1. Legg vekt på saklighet og omtanke i innhold og presentasjon.

4.2. Gjør klart hva som er faktiske opplysninger og hva som er kommentarer.

4.3. Vis respekt for menneskers egenart og identitet, privatliv, etnisitet, nasjonalitet og livssyn. Vær varsom ved bruk av begreper som kan virke stigmatiserende. Fremhev ikke personlige og private forhold når dette er saken uvedkommende.

4.4. Sørg for at overskrifter, henvisninger, ingresser og inn- og utannonseringer ikke går lenger enn det er dekning for i stoffet. Det er god presseskikk å oppgi kilden når opplysninger er hentet fra andre medier.

4.5. Unngå forhåndsdømming i kriminal- og rettsreportasje. Gjør det klart at skyldspørsmålet for en mistenkt, anmeldt, siktet eller tiltalt først er avgjort ved rettskraftig dom. Det er god presseskikk å omtale en rettskraftig avgjørelse i saker som har vært omtalt tidligere.

4.6. Ta hensyn til hvordan omtale av ulykker og kriminalsaker kan virke på ofre og pårørende. Identifiser ikke omkomne eller savnede personer uten at de nærmeste pårørende er underrettet. Vis hensyn overfor mennesker i sorg eller ubalanse.

4.7. Vær varsom med bruk av navn og bilde og andre klare identifikasjonstegn på personer som omtales i forbindelse med klanderverdige eller straffbare forhold. Vis særlig varsomhet ved omtale av saker på tidlig stadium av etterforskning, i saker som gjelder unge lovovertredere, og der identifiserende omtale kan føre til urimelig belastning for tredjeperson. Identifisering må begrunnes i et berettiget informasjonsbehov. Det kan eksempelvis være berettiget å identifisere ved overhengende fare for overgrep mot forsvarsløse personer, ved alvorlige og gjentatte kriminelle handlinger, når omtaltes identitet eller samfunnsrolle har klar relevans for de forhold som omtales, eller der identifisering hindrer at uskyldige blir utsatt for uberettiget mistanke.

4.8. Når barn omtales, er det god presseskikk å ta hensyn til hvilke konsekvenser medieomtalen kan få for barnet. Dette gjelder også når foresatte har gitt sitt samtykke til eksponering. Barns identitet skal som hovedregel ikke røpes i familietvister, barnevernssaker eller rettssaker.

4.9. Vær varsom ved omtale av selvmord og selvmordsforsøk. Unngå omtale som ikke er nødvendig for å oppfylle allmenne informasjonsbehov. Unngå beskrivelse av metode eller andre forhold som kan bidra til å utløse flere selvmordshandlinger.

4.10. Vær varsom med bruk av bilder i annen sammenheng enn den opprinnelige.

4.11. Vern om det journalistiske fotografiets troverdighet. Bilder som brukes som dokumentasjon må ikke endres slik at de skaper et falskt inntrykk. Manipulerte bilder kan bare aksepteres som illustrasjon når det tydelig fremgår at det dreier seg om en montasje.

4.12. For bruk av bilder gjelder de samme aktsomhetskrav som for skriftlig og muntlig fremstilling.

4.13. Feilaktige opplysninger skal rettes og eventuelt beklages snarest mulig.

4.14. De som utsettes for sterke beskyldninger skal så vidt mulig ha adgang til samtidig imøtegåelse av faktiske opplysninger. Debatt, kritikk og nyhetsformidling må ikke hindres ved at parter ikke er villig til å uttale seg eller medvirke til debatt.

4.15. De som er blitt utsatt for angrep skal snarest mulig få adgang til tilsvar, med mindre angrep og kritikk inngår som ledd i en løpende meningsutveksling. Ha som krav at tilsvaret er av rimelig omfang, holder seg til saken og har en anstendig form. Tilsvar kan nektes dersom den berørte part, uten saklig grunn, har avvist tilbud om samtidig imøtegåelse i samme spørsmål. Tilsvar og debattinnlegg skal ikke utstyres med redaksjonell, polemisk replikk.

4.16. Vær varsom med å lenke fra digitale utgaver til innhold som bryter med god presseskikk. Sørg for at lenker til andre medier eller publikasjoner er tydelig merket. Det er god presseskikk å informere brukere av interaktive tjenester om hvordan publikasjonen registrerer og eventuelt utnytter bruken av tjenestene.

4.17. Dersom redaksjonen velger ikke å forhåndsredigere digitale meningsutvekslinger, må dette bekjentgjøres på en tydelig måte for de som har adgang til disse. Redaksjonen har et selvstendig ansvar for så snart som mulig å fjerne innlegg som bryter med god presseskikk.
Ord og bilder er mektige våpen. Misbruk dem ikke! * Vedtatt av NORSK PRESSEFORBUND
Første gang i 1936, senere revidert i 1956, 1966, 1975, 1987, 1989, 1990, 1994, 2001, 2005, 2007, 2013 og 2015 (gjeldende fra 12.06.2015).

12. juni 2015 vedtok styret i Norsk Presseforbund å innlemme Tekstreklameplakaten i Vær Varsom-plakaten. Her er Tekstreklameplakatens ordlyd slik den gjaldt fram til denne datoen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Etiske normer for pressen (trykt presse, radio, fjernsyn og nettpublikasjoner) Den enkelte redaktør og medarbeider har ansvar for å kjenne pressens etiske normer og plikter å legge disse til grunn for sin virksomhet. Presseetikken gjelder hele den journalistiske prosessen, fra innsamling til presentasjon av det journalistiske materialet. 1. Pressens samfunnsrolle 1.1.