# data[].attributes.body
Sydafrika - apartheid - Nelson Mandela

(Kilde:faktalink)

Baggrunden for apartheid

Indledning

I Sydafrika var der fra 1948-1994 apartheid. Det vil sige, at der var total adskillelse mellem racerne. Hvide havde bedre forhold end sorte, farvede og asiater og sad på den politiske og økonomiske magt. Især den sorte befolkningsgruppe blev voldsomt undertrykt.

Først efter mange års voldelig modstand mod apartheid-styret blev det racistiske system afskaffet, og modstandsbevægelsens (ANC) mest kendte leder, Nelson Mandela, blev landets nye præsident.

Men selv om Sydafrika er en demokratisk stat, er der stadig mange konflikter mellem sorte og hvide, og forsoningsprocessen er endnu ikke afsluttet. Desuden har de sorte fortsat langt dårligere forhold end de hvide, selv om de to befolkningsgrupper har samme formelle rettigheder.

Hvad er apartheid

Apartheid betyder oprindeligt "adskillelse" på afrikaan, det sprog, som en stor del af de hvide i Sydafrika har som modersmål.

Apartheid er en racistisk ideologi. Den baserer sig på, at det er nødvendigt og formålstjenligt at adskille de forskellige racer, og at den hvide race bør have magten og lede samfundet. Denne ideologi blev udviklet i Sydafrika for flere hundrede år siden, men blev først formuleret som en samlet politik under dette navn i 1948 af Nationalistpartiet i Sydafrika.

Ideen om race handlede om genetik og udseende. For eksempel blev befolkningen inddelt i fire grupper:

Sorte

Farvede

Hvide

Asiater

Det var den enkelte persons udseende, der afgjorde, hvor personen hørte hjemme. Det gjaldt for eksempel hårets snoning, næsens bredde og hudfarven.

Målet med apartheid var, at de hvide på sigt kunne leve helt uden kontakt med farvede og sorte, hvilket beskrives i følgende citat fra 1978 af en minister i regeringen, bragt i Gert Clevins bog "Sydafrika" (se kilder): "Hvis vores politik skal føres til den logiske konklusion, vil der ikke være en eneste sort mand med sydafrikansk statsborgerskab i vort land."

Hvornår opstod apartheid i Sydafrika?

Apartheid har baggrund i de hvides kolonistyre, der på mange måder ikke var anderledes end i andre kolonier med en europæisk befolkning som magthavere. En bevidst racediskrimination gik ud på at holde racerne adskilt og især at holde alle ikke-hvide uden for økonomisk og politisk indflydelse.

Formålet med apartheid var, at de hvide ønskede at bevare magten over samfundsgoderne og anså sig selv for at være en højerestående race end de sorte.

De hvide boere, som var af hollandsk afstamning, anså sig selv for at være Guds udvalgte folk i Sydafrika og så det derfor som deres pligt og ret at bestemme over de sorte. Disse boere kom til området allerede i 1600-tallet.

Apartheid som tankegang og ideologi har en lang historie i Sydafrika, men blev først for alvor nedskrevet i form af love og regler fra 1948, hvor Nationalistpartiet kom til magten.

Hvilken baggrund har de hvide?

Den hvide befolkning består af to hovedgrupper, boerne (også kaldet afrikaanere), der har hollandsk baggrund, og englænderne.

Hvide med boer-baggrund (hollandsk baggrund) udgør i dag cirka 60 % af de hvide, mens hvide med engelsk baggrund udgør cirka 40 %.

Afrikaanere (hollandsk baggrund)var de første, der slog sig ned i det nuværende Sydafrika. Det var i 1600-tallet, da hollandske handelsrejsende oprettede en forsyningsstation i det nuværende Cape Town, hvor skibe på vej til Østen kunne lægge til. En del hollændere slog sig permanent ned i området.

I 1806 erobrede englænderne området, og fra 1820 hentede englænderne nybyggere hjemmefra til Sydafrika. I 1833 ophævede englænderne slaveriet i Sydafrika, hvilket boerne blev vrede over, da de drev deres landbrug ved hjælp af sorte slaver. Men efter flere borgerkrige mellem de to hvide grupper blev Den Sydafrikanske Union dannet i 1910. Der er dog fortsat spændinger mellem de to hvide grupper.

Hvilken baggrund har de farvede?

De farvede er efterkommere af de oprindelige stammefolk i Sydafrika, San-folket og Khoikhoi-folket, og hvide indvandrere. Hollandske kolonister giftede sig med San- og Khoikhoi-folkenes kvinder helt tilbage i 1600-tallet, gjorde mændene til slaver og dræbte mange.

Hvilken baggrund har de sorte?

De sorte er efterkommere af den bantu-talende befolkningsgruppe, som indvandrede til det nuværende Sydafrika fra Centralafrika for cirka 2.000 år siden. De sorte levede i velorganiserede stammesamfund, der blev styret af konger eller høvdinge, og de levede af kvægavl og agerbrug. De forskellige stammer talte (og taler) forskellige sprog og har og havde forskellige kulturer og religiøse forestillinger.

Hvordan blev apartheid indført i Sydafrika?

Apartheid som formelt system opstod, fordi Nationalistpartiet kom til magten ved parlamentsvalget i 1948. Det var Nationalistpartiet selv, der kaldte deres ideologi apartheid. De sorte havde ikke stemmeret, det var de hvide, der stemte på hvide kandidater. Og de hvide var allerede gennem mange år blevet præget af den tankegang, der lå i apartheid-politikken.

I grundloven stod der "Ingen lighed mellem hvid eller sort hverken i kirken eller i samfundet." Der var mere end 15.000 forordninger og 200 love om raceadskillelse. De var alle lavet ud fra 4 principper:

Inddeling i racegrupper

Fysisk adskillelse af racegrupperne

Ingen politiske frihedsrettigheder til de sorte

Ingen mulighed for social mobilitet for de sorte

Den konsekvente adskillelse og håndhævelsen af lovene indebar brutal undertrykkelse af store grupper, fængslinger, tortur, drab og anden form for vold fra statsmagtens side. Enhver, der var mistænkt for at være imod regeringens principper, kunne fængsles og tilbageholdes i op til 180 dage, før de blev stillet for en dommer, og politiske fanger kunne fængsles på ubestemt tid. Også børn blev fængslet.

Forholdene under apartheid

Hvordan var lovgivningen under apartheid?

Lovgivningen var præget af ét overordnet formål: At sikre de hvide magten og privilegierne og forhindre, at de andre racer - især de sorte - fik adgang til magten og de økonomiske, politiske og kulturelle ressourcer. Det gjorde man blandt andet ved at indføre over 200 love om raceadskillelsen. Følgende love var blandt de mest betydningsfulde og blandt de første under apartheid:

Registreringsloven: Slog fast, at alle borgere over 16 år skulle udstyres med et identifikationskort, hvor det stod, hvilken af de fire racegrupper de tilhørte. Det var embedsmænd, der bestemte, hvilken gruppe man hørte til i. Embedsmanden lavede blandt andet 'blyantsprøven' ved at stikke en blyant ind i personens frisure. Blev blyanten siddende, var man sort, ellers farvet.

Loven om Adskilte Faciliteter: Betød, at de forskellige racer ikke måtte bruge samme faciliteter og opholde sig samme steder. Hvide havde egne områder, sorte, farvede og asiater måtte nøjes med de områder, de blev tildelt. Det gjaldt for eksempel strande, parkbænke, elevatorer, offentlige toiletter, jernbaneperroner, skranker i offentlige bygninger.

Loven om Blandede Ægteskaber

Loven om Umoral: Forbød sex mellem hvide og ikke-hvide.

Lov om Adskilt Beboelse: Denne lov gav de hvide byråd pligt til at lave særlige by- og boligområder (townships) til sorte, farvede og asiater, så de blev holdt væk fra de hvides kvarterer. Disse townships blev derfor placeret langt fra bymidten og de hvides boligkvarterer.

Lov til Forhindring af Ulovlig Bosættelse: Gav myndighederne mulighed for at tvangsfjerne folk fra offentlig og privat jord. Loven blev blandt andet brugt til at tvinge sorte ud i de townships og reservater, der blev grundlagt til dem.

Lov om Fremme af Bantu-selvstyre: Loven gjorde det muligt at samle alle sorte i bestemte reservater, såkaldte bantustans. Hver stamme skulle have sin egen 'bantustan'.

Hvad betød apartheid for uddannelse?

Apartheid betød, at de sorte havde langt dårligere mulighed for at få uddannelse end de hvide. "Lov om Bantu-uddannelse" betød, at sorte børn skulle undervises efter et andet pensum end andre børn. Halvdelen af undervisningen skulle gennemføres på børnenes modersmål, selv om de ofte ikke kendte det godt nok.

Desuden blev der indført regler for, hvor meget børnene måtte lære. For eksempel mente regeringen ikke, at de sorte børn skulle lære matematik, da de sorte skulle benyttes som billig arbejdskraft i miner og på fabrikker.

Den dårlige uddannelse i de sorte skoler fik i 1976 børn og unge til at protestere mod regeringen i den sorte township Soweto. Militær og politi greb ind, og 16 børn og unge blev dræbt af politiets skud. Opstanden og forholdene i Soweto beskrives i Sean Sheehans bog "Sydafrika efter apartheid".

Hvad betød apartheid for de sortes hverdag?

Apartheid betød, at det var hudfarven, der bestemte, hvor man måtte bo, bevæge sig, arbejde, gå i skole, gå i biografen, tage på stranden og så videre Især de sorte var stærkt begrænsede i deres hverdag.

Mere end 3 millioner mennesker blev tvangsforflyttet til de nye bantustans, som apartheid-styret oprettede fra 1959-1984. Mange af dem havde aldrig før været i det område, som styret påstod var deres naturlige hjemland. Samtidig fik de frataget deres sydafrikanske statsborgerskab, hvilket betød, at de ikke kunne rejse ud af landet.

Samtidig var det svært for de sorte at overleve i deres bantustans, da jorden var dårlig og befolkningstætheden ofte stor.

Mange mænd valgte derfor at arbejde på fabrikker og i miner eller på hvide farmeres jord. De arbejdede som regel 10-12 måneder, var så hjemme på besøg hos familien i en måneds tid og tog derefter af sted til byen igen.

Det betød, at kvinderne var nødt til at tage sig af hjem og børn og ofte også drive lidt landbrug for at kunne brødføde familien.

Hvilke overgreb blev de sorte udsat for i dagligdagen?

Sydafrika under apartheid var en politistat, hvor både politi og militær brugte drab, tortur, voldtægt og vilkårlige fængslinger uden rettergang i forsøget på at undertrykke de sorte og deres kamp mod styret. Selv børn blev fængslet i lange perioder under usle vilkår og udsat for psykisk og fysisk vold.

En del sorte, der deltog i modstanden mod apartheid, forsvandt under mystiske omstændigheder, og under høringerne i Sandheds- og Forsoningskommissionen (se nedenfor) indrømmede politifolk, at tortur var almindeligt udbredt i fængslerne, og at politiet hyrede lejesoldater til at dræbe navngivne personer, der kæmpede mod apartheid-styret.

I 1970'erne blev 6-700.000 årlig dømt for overtrædelse af pasloven, og fra midten af 1985, hvor der blev erklæret undtagelsestilstand i store dele af landet, til slutningen af 1986, oversteg antallet af dræbte 750, og flere tusinde oppositionelle var interneret.

Der var således tale om systematisk forfølgelse af personer, der deltog i organiseret modstand og vilkårlig forfølgelse af personer, der viste det mindste tegn på modstand mod styret.

Modstanden mod apartheid

Hvilken modstand var der mod apartheid i Sydafrika?

Det var primært sorte, der organiserede modstand mod apartheid-systemet, og den væsentligste modstandsbevægelse var ANC, African National Congress.

Modstanden rettede sig i begyndelsen især imod de love, der fratog de sorte deres borgerrettigheder, for eksempel retten til at stemme, eje jord, bevæge sig frit i landet og så videre. Siden kom modstanden også til at rette sig mod politiets brutale fremfærd over for dem, der deltog i demonstrationer, strejker og protester.

Farvede, asiater og i mindre grad hvide var også aktive i kampen mod apartheid. Ikke mindst unge hvide, der forelskede sig i en person fra en anden race og dermed på egen krop mærkede apartheid-lovene blev modstandere af styret, fordi, det var forbudt at gifte sig med en person fra en anden race .

Men kun få hvide turde stå offentligt frem med deres modstand.

Hvilken rolle spillede Nelson Mandela?

Nelson Mandela (f. 1918) blev den væsentligste person i kampen mod apartheid og i dannelsen af et demokratisk land. Han sluttede sig til ANC i 1944 og blev en af lederne i bevægelsen i 1949. Han var med til at beslutte, at modstanden mod apartheid skulle benytte sig af voldelige midler, og han var selv direkte med i kampen, indtil han i 1962 blev arresteret og idømt fem års fængsel.

Året efter blev han og flere andre sorte anklaget for at have planlagt sabotage og voldelige episoder fra fængslet, og han blev idømt fængsel på livstid.

Mandela sad fængslet frem til 1990 og blev i mellemtiden en levende martyr, som symboliserede de sortes modstand mod apartheid-styret. I februar 1990 blev han løsladt efter 27 år.

I april 1994 blev han valgt som landets præsident ved det første frie valg, og han sad på posten frem til næste valg i 1999, hvor han selv valgte at træde af på grund af alderdom.

Nelson Mandela er mange steder i verden et symbol på frihedskamp og retfærdighed.

Afskaffelsen af apartheid

Hvornår blev apartheid afskaffet?

Apartheid blev formelt afskaffet i 1991, da apartheid-lovene blev ophævet, men først reelt i 1994, da der blev indført en ny grundlov i Sydafrika.

Hvordan blev apartheid afskaffet?

Apartheid blev afskaffet gennem en langvarig proces, som på sin vis allerede begyndte, før apartheid formelt blev etableret. ANC gjorde modtsand mod apartheid-styret allerede før Nationalistpartiets magtovertagelse i 1948.

Der foregik forhandlinger mellem Nelson Mandela, hans parti ANC og det “hvide” parti det sad på magten. Forhandlingerne skete imens Nelson Mandela sad i fængsel. Forhandlingerne begyndte i 1986 fordi at der i 1985 var voldsomme demonstrationer, og 21 sorte blev skudt af politiet, mens 1500 blev anholdt.

Det gjorde indtryk på dele af Nationalistpartiet/apartheid-styret, og det var blandt andet denne begivenhed, der drev dem til at forhandle med ANC.

I 1989 kom den mere liberale præsident F.W. de Klerk til magten, og han besluttede i februar 1990 at ophæve forbuddet mod ANC og andre modstandsbevægelser. Kort efter blev Nelson Mandela løsladt, og forhandlinger mellem de Klerk og Mandela begyndte.

I maj 1990 ophævedes raceadskillelsen på hospitalerne og seks måneder senere i alle andre offentlige institutioner. I 1993 forhandlede de Klerk og Mandela sig frem til en midlertidig grundlov, der blandt andet slog fast, at der skulle afholdes valg med stemmeret for alle over 18 år.

Hermed var apartheid-styrets magt brudt!

Hvilke begivenheder fik særlig betydning for afskaffelsen af apartheid?

Frihedserklæringen: I 1955 besluttede ANC sammen med den indiske kongres og en kongres for hvide demokratier at afholde en fælles Folkets Kongres for at skabe en vision for et nyt Sydafrika. 3.000 delegerede deltog i kongressen og vedtog et dokument, Frihedserklæringen, hvor der stod: "Sydafrika tilhører alle, der bor i landet, sorte som hvide, og ingen regering kan med rette kræve magt herover uden folkets vilje."

Sharpville-massakren 1960: Den 21. marts protesterede tusinder af demonstranter i byerne Sharpville og Langa mod apartheid-styrets paslove. Protestdemonstrationen foregik foran politistationerne. Politiet åbnede ild mod dem, 69 mennesker blev dræbt og over 200 såret. Massakren fik endnu flere demonstrationer til at bryde ud, og politiet foretog razziaer mod ANC og PAC og arresterede over 100 medlemmer. Den 8. april 1960 vedtog parlamentet at forbyde de to partier. Det kunne nu koste op til 10 års fængsel at fremme organisationernes formål. Det fik dog ikke ANC til at opgive kampen, men fik partiet til at opgive sin ikkevoldelige modstand og gå over til væbnet kamp.

Soweto-opstanden: I 1976 opstod der en opstand i den største township i Sydafrika, nemlig South-Western Township, forkortet til Soweto, som ligger lige uden for Johannesburg. 20.000 skolebørn protesterede mod den dårlige undervisning i de sorte skoler. Politiet gik ind og skød mod mængden. 16 børn blev dræbt, og det fik oprøret til at brede sig til andre dele af Sydafrika. I dette oprør blev adskillige hundrede dræbt. Den voldsomme opstand fik nogle medlemmer af det regerende Nationalistparti til at tale om at afskaffe eller lempe apartheid.

Drabet på Steve Biko i 1977: Borgerretsforkæmperen Steve Biko blev tæsket ihjel, mens han var i politiets varetægt. Sammen med Sharpville-massakren og Soweto-opstanden fik dette drab det internationale samfund til at skærpe kritikken af det sydafrikanske styre.

Mandelas frigivelse 1990 og lovliggørelsen af ANC: Da Nelson Mandela blev frigivet i 1990 og forbudet mod ANC ophævet var det et signal om, at apartheid-regimet var parat til at acceptere Mandela og andre ANC-folk som ligeværdige forhandlingspartnere. Det blev dermed et vigtigt vendepunkt i processen hen imod afskaffelsen af apartheid.

Hvilke forandringer betød afskaffelsen af apartheid for de sorte?

Det betød først og fremmest, at der blev etableret en vis form for retssikkerhed. Sorte, farvede og asiater blev ikke længere udsat for vilkårlige fængslinger og vold fra statsmagtens side. Desuden havde de sorte nu havde fået en lang række rettigheder og formelle muligheder for at få indflydelse og deltage i det politiske liv. Det blev for eksempel muligt for de sorte at søge job i det offentlige.

Under Nelson Mandelas periode som præsident fra 1994-1999 blev der dog sat fokus på sociale temaer. Fra 1994-1999 blev der i gennemsnit installeret 750 telefoner om dagen, og 1.300 hjem fik hver dag elektricitet, ligesom 1.700 mennesker hver dag fik adgang til rent vand.

Nye klinikker behandlede 8,5 mio. patienter, og i 1995 begyndte et polio- og hepatitis-vaccinationsprogram, hvor 8 mio. børn blev vaccineret i løbet af to år.

Hvilke forandringer betød afskaffelsen af apartheid for de hvide?

Afskaffelsen af apartheid betød, at det hvide mindretal ikke længere var sikret et totalt herredømme og skulle til at dele både den politiske og økonomiske magt med de andre grupper i landet. Det betød også, at de nu kom til at bo side om side med sorte, farvede og asiater. En del hvide emigrerede (og emigrerer stadig) derfor til Storbritannien, USA, Canada, Australien eller New Zealand.

Sydafrika i dag

Hvordan ser fremtiden for Sydafrika ud?

Sydafrika kæmper stadig med arven efter apartheid, men der er samtidig en positiv udvikling i gang, hvor tiltroen til de demokratiske institutioner er større end forventet, og mange sorte benytter sig af de muligheder, den nye forfatning har givet dem.

De sidste par år har landet imidlertid været præget af store strejker og protester mod ANC's manglende vilje eller evne til at sikre det fattige flertal bedre vilkår. Både i den offentlige sektor og i bl.a. mineindustrien har der været massestrejker.