# data[].attributes.body
Intiassa Englannin siirtomaavalta ja kristinuskon vaikutukset näkyvät edelleen. 1700-luvun lopulta alkaen protestanttisen kristinuskon vaikutus alkoi levitä Intiaan.

# data[].attributes.body
Intiassa Englannin siirtomaavalta ja kristinuskon vaikutukset näkyvät edelleen. 1700-luvun lopulta alkaen protestanttisen kristinuskon vaikutus alkoi levitä Intiaan.

# data[].attributes.body
Australiassa on historiallisen taustansa vuoksi paljon anglikaaneja, mutta suurin kristillinen kirkkokunta

# data[].attributes.body
Ensimmäiset eurooppalaiset kävivät mantereella 1600-luvulla, mutta siirtolaisuus alkoi 1700-luvulla erityisesti Britanniasta. Britannian kautta anglikaanisuus alkoi levitä mantereelle. 

# data[].attributes.body
Dalitit ovat saaneet ihmisarvoista kohtelua kristillisissä seurakunnissa. 

# data[].attributes.body
Dalitit ovat saaneet ihmisarvoista kohtelua kristillisissä seurakunnissa. 

# data[].attributes.body
Dalitit ovat saaneet ihmisarvoista kohtelua kristillisissä seurakunnissa. 

# data[].attributes.body
Syrjintä kiellettiin hänen toimintansa seurauksena ennen Intian itsenäistymistä, 

# data[].attributes.body
Kristinusko levisi Australiaan siirtolaisten mukana. Ensimmäiset eurooppalaiset kävivät mantereella 1600-luvulla, mutta siirtolaisuus alkoi 1700-luvulla erityisesti Britanniasta. Britannian kautta anglikaanisuus alkoi levitä mantereelle.

Australiassa on historiallisen taustansa vuoksi paljon anglikaaneja, mutta suurin kristillinen kirkkokunta siellä kuitenkin on roomalaiskatolisuus, jolla on noin 23% kannattajia koko väestöstä. Kristittyjen määrä on kuitenkin vähentynyt huomattavasti maassa parin viimeisen vuosikymmenen aikana. Uskonnollisesti Australia on kuitenkin monikulttuurinen, ja sinne on siirtolaisia tullut erityisesti Aasiasta, minkä vuoksi esimerkiksi buddhalaisten määrä on kasvanut. Myös muslimien ja hindulaisten määrä on lisääntynyt.

Australiassa on paljon monia kulttuureja. Buddhalaisuus on nykyisin kylläkin vähentynyt verrattuna islamiin ja hindulaisuuteen, jotka ovat taas lisääntyneet. Kristinusko on kuitenkin enemmistöuskonto Australiassa, vaikka sen kannatusmäärä on laskenut. Buddhalaisuus on toiseksi suurin uskonto maassa, johon jopa paikalliset kääntyvät. Australian alkuperäisasukkailla, aboriginaaleilla, on oma luonnonuskonto. Uuden-Seelannin pääuskonto on kristinusko, joka myöskin levisi maahan siirtolaisuuden myötä. Suurimpia kirkkokuntia ovat roomalaiskatolisuus ja anglikaanisuus.

Aboriginaaleja on tällä hetkellä vain muutama prosentti maanosan väestöstä. Eurooppalaiset maahanmuuttajat syrjäyttivät heidät karuille syrjäseuduille ja käännyttivät heitä kristinuskoon. Viime aikoina aboriginaalien asemaa on kuitenkin pyritty parantamaan, mikä on myös lisännyt heidän perinteensä arvostusta.

Kristillisyys Uuteen-Seelantiin saapui samalla tavalla maahan kuin Australiaan, eli siirtolaisuuden myötä. Uudessa-Seelannissa on myös samat enemmistössä olevat kirkkokunnat, roomalaiskatolisuus ja anglikaanisuus. Uudessa-Seelannissa myös uskonnottomuus on yhtä suurta kuin Australiassakin. Uudessa-Seelannissa yli 40% ilmoitti, etteivät kuulu mihinkään uskontokuntaan. Uudessa-Seelannissa on myös alkuperäisasukkaita, mutta heitä kutsutaankin maoreiksi.

# data[].attributes.body
Intiassa Englannin siirtomaavalta ja kristinuskon vaikutukset näkyvät edelleen. 1700-luvun lopulta alkaen protestanttisen kristinuskon vaikutus alkoi levitä Intiaan. Iso-Britannia alkoi puuttua muun muassa intialaiseen kulttuuriin ja siihen, että naispuolinen leski poltetaan miehensä hautaroviolla. Tätä Iso-Britannia piti ihmisarvon rikkomisena. Iso-Britannia aikoi muuttaa myös muita käytänteitä, esimerkiksi lapsiavioliitot. Intiassa kristittyjä on 1,2-miljardisesta väestöstä kolme prosenttia. Intiassa on kuitenkin myös alueita, joissa kristinusko on enemmistöuskonto.

Intian kristityt lasketaan daliteihin eli kastittomiin, joita syrjittiin kovasti ennen vuotta 1950, kun Intia itsenäistyi. Intian vapaustaistelija Mahatma Gandhi puolusti kuitenkin kastittomien oikeuksia, ja vetosi Uuden Testamentin Vuorisaarnan arvoihin väkivallattomuudesta. Syrjintä kiellettiin hänen toimintansa seurauksena ennen Intian itsenäistymistä, mutta kastiin perustuva syrjintä ei ole kuitenkaan vielä hävinnyt Intiasta. Dalitit ovat saaneet ihmisarvoista kohtelua kristillisissä seurakunnissa. Kirkoissa noudatetaan nykyisin omaa intialaista dalit-teologiaa, joka tulkitsee Raamattua ja kristinuskoa hindulaisesta kulttuurista käsin.

Äiti Teresa on merkittävä henkilö kristinuskon lähihistoriasta Intiassa. Hän on alun perin Makedoniasta kotoisin oleva katolilainen nunna, joka koki tärkeäksi auttaa Kalkutan kaikkein köyhimpiä 1900-luvulla. Vuonna 1952 Kalkuttaan perustettiin hoitokoti köyhille, johon Rakkauden lähetyssisaret tarvittaessa kantoivat sinne ihmisiä, jotka oli hylätty kaduille ja jotka olivat jo liian heikkoja kävelemään.

Fransiskaaniset kerjäläisveljestöt tekivät 1200-luvulla lähetystyötä islamilaisessa maailmassa ja Aasiassa, aina Kiinaan asti. He tekivät lähetystyötä ilman maallisten mahtien tukea. Kristinusko ei silloin saanut pysyvää kannatusta Kiinassa, koska fransiskaanit eivät hyväksyneet kiinalaiseen uskonnollisuuteen liittyvää esi-isien palvontaa. Roomalaiskatolinen usko alkoi tulla vasta 1500-luvulla tunnetummaksi jesuiittojen lähetystyön tuloksena. He perustivat seminaareja, mukauttivat kristinuskoa aasialaiseen kulttuuriin ja kungfutselaisuuteen sekä pääsivät yhteistyöhön paikallisen ylimystön kanssa. Aluksi kristinuskolla alkoi olla aasialaisia kannattajia, mutta Kiinassa johtajat pelkäsivät sen tuovan mukanaan eurooppaista ylivaltaa. Niinpä kristinusko kiellettiin ja eurooppalaiset lähetystyöntekijät karkotettiin 1700-luvulla.

Kiinassa protestanttiset lähetysjärjestöt aloittivat uudestaan 1800-luvulla kristillisen lähetystyön. Silloin ei vielä kuitenkaan kristinuskolla ollut hyväksyttävää asemaa. Vasta 2000-luvulla kristilliset kirkot ovat vahvistaneet asemiaan Kiinassa. Kirkoissa työskentelevät ihmiset ovat kiinalaisia ja roomalaiskatolinen kirkko on siellä itsenäinen. Roomalaiskatolinen ja protestanttinen kirkko on virallisessa uskonnollisen yhteisön asemassa buddhalaisuuden, taolaisuuden ja islamin rinnalla. Osa Kiinan kristityistä toimii myös maanalaisissa seurakunnissa, jotka ovat niin sanottuja rekisteröimättömiä kotikirkkoja, jotka eivät halua toimia valtion valvonnan alaisena. Kristittyjä Kiinassa nykyään on jo useita kymmeniä miljoonia. Ennusteiden mukaan 2030 mennessä Kiina saatttaa olla se maa, missä kristittyjä on lukumääräisesti eniten.

Kristittyjä Japanissa tällä hetkellä on yksi prosentti noin 127-miljoonaisesta kansasta. Maassa on roomalaiskatolilaisia, protestantteja sekä ortodokseja. Filippiinit on Kaukoidän ainoa maa, jossa kristinusko on enemmistönä. Pääuskontona vaikuttaa roomalaiskatolinen kirkko. Maassa on uskonnonvapaus. Etelä-Koreassa kristittyjä on noin kolmannes väestöstä, mutta sen vaikutus yhteiskuntaan on ollut suurempaa kuin jäsenmäärä antaa siitä ymmärtää. Korean kristityt ovat kuitenkin jakautuneet moniin riitaisiin ryhmiin, mikä on heikentänyt niiden asemaa ja uskottavuutta.

# data[].attributes.body
Yhdysvalloissa ja Kanadassa on yhteensä kristittyjä noin 230 miljoonaa. Kristityt muodostavat enemmistön kummassakin maassa. Pohjois-Amerikassa on todennäköisesti edustettuina lähes kaikkia kristinuskon kirkkokuntia ja suuntauksia sekä kaikkia maailmanuskontoja. Siellä on syntynyt myös monia uususkonnollisia liikkeitä. Uskonnollisuutta Yhdysvalloissa leimaa uskontojen laaja monimuotoisuus. 59 % amerikkalaisista pitää uskonnon roolia elämässään erittäin tärkeänä, mikä tekee Yhdysvalloista poikkeuksellisen rikkaiden maiden keskuudessa.

Valtion ja uskonnon erosta huolimatta Yhdysvalloissa elää vahvasti kansalaisuskonnollisuus. Kansalaisuskonto ilmenee siinä, että politiikkaa myöten Yhdysvallat mieltävät oman kansansa aseman maailmassa erityiseksi. Ovatpa jotkut presidentit kokeneet, että Yhdysvaltojen tehtävänä on olla maailmanpoliisi ja pelastaa koko maailma. Se on näkynyt presidenttien retoriikassa eli puheisiin valituissa sanamuodoissa.Kansalaisuskonnon ja amerikkalaisuudelle tyypillisten arvojen taustalla tutkijat ovat nähneet 1500-luvulla syntyneen puritanismin. Se oli anglikaanisen kirkon reformiliike, jonka edustajia monet Pohjois-Amerikkaan muuttaneet olivat. Uudella mantereella puritaanit saattoivat aloittaa alusta "valittuna kansana". Puritaanit uskoivat, että työn avulla Jumalan valtakunta toteutuu ja juuri heidät Jumala oli kutsunut vapauttamaan ihmiskunnan moraalisesti turmeltuneesta elämästä.

# data[].attributes.body
Kristittyjä on Latinalaisessa Amerikassa yli 570 miljoonaa.
Kristinuskon historia Latinalaisessa Amerikassa juontaa juurensa löytöretkiin ja reformaation jälkeiseen aikaan. Eurooppalaiset valloittajat kokivat olevansa hartaita katolilaisia ja pelastavansa pakkokäännyttämisellä alkuperäisväestön eli intiaanit. Valloittajat toimivat Espanjan ja Portugalin kuninkaiden käskystä.
Amerikan mantereelle syntyi muun muassa fransiskaanien, dominikaanien ja jesuiittojen lähetysasemia. Erityisesti dominikaanit ja jesuiitat keskittyivät intiaanien kouluttamiseen. Jesuiitat pyrkivät puolustamaan intiaaneja ja kokosivat heitä yhdyskuntiin, joissa siirtomaavallat eivät päässeet vaikuttamaan. Siirtomaaisännät eivät kuitenkaan hyväksyneet jesuiittojen toimintatapoja ja karkottivat heidät 1700-luvulla. Latinalaisessa Amerikassa intiaanien alkuperäisuskonnot ja Afrikasta tuotujen mustien orjien afrokaribialaisuus ovat synkretistisesti sekoittuneet katolisuuteen. Katoliseen perinteeseen kuuluvat paastoa edeltävät karnevaalit ovat esimerkiksi Brasiliassa muotoutuneet iloisiksi sambakarnevaaleiksi. Nykyinen katolisen kirkon paavi Franciscus  on kotoisin Latinalaisesta Amerikasta, Argentiinasta. Hän on ensimmäinen Euroopan ulkopuolelta valittu paavi. Paavi Franciscus on taustaltaan jesuiitta. Jesuiittatausta näkyy hänen puheissaan siinä, että hän korostaa jesuiittojen tapaan oppia ja teologista koulutusta. Fransiskaaneilta hän on omaksunut armon teologian, ja hänen toiminnassaan näkyy vähäosaisten auttaminen

# data[].attributes.body
Venäläisyyden ymmärtäminen edellyttää ortodoksisuuden tuntemista, koska ortodoksisuudella on ollut vuodesta 988 lähtien merkittävä asema venäläisten elämäntavassa, kansallisessa identiteetissä, kulttuurissa, historiassa ja yhteiskunnassa. Entisaikaan Venäjän kansallisuuden käsite kytkeytyi yhteiseen uskontoon eli ortodoksisuuteen, yhteiseen kieleen eli venäjään ja kotipaikkaan eli Venäjän rajojen sisäpuolella olemiseen riippumatta siitä, mitä kansallisuutta ihminen alun perin oli. Vaikka uskonnollinen elämäntapa oli kielletty Neuvostoliiton aikana vuosina 1917–1991, ortodoksinen kirkko säilyi Venäjällä. Johtuen ortodoksisen kirkon historiallisista kytköksistä tsaarin ja yleensä valtion johdon kanssa ortodoksisella kirkolla on nykyisin Venäjällä valtion suojelus ja tuki. Edelleenkin valtaosa venäläisistä pitää itseään ortodokseina. Venäjän ortodoksisen kirkon jäseniä on myös esimerkiksi Ukrainassa ja Valko-Venäjällä.
Kiovan Venäjän ruhtinas Vladimir päätyi kristinuskoon tutkittuaan ensin, mikä uskonnoista parhaiten yhtenäistäisi kansan. Kun hän otti kasteen vuonna 988, myös hänen kansansa kääntyi ortodoksisuuteen. Kiovaan perustettiin 900-luvulla Konstantinopolin alainen metropoliitanistuin. Tuolloin Kiova liittyi Bysantin ja ortodoksisen kirkon vaikutuspiiriin. Venäjän kristillinen kulttuuri rakentuu pitkälti bysanttilaisen kulttuurin pohjalle, mikä näkyy esimerkiksi ikonitaiteessa. Venäläisen jumalanpalveluksen kieleksi omaksuttiin kuitenkin kyrillisillä kirjaimilla kirjoitettu kirkkoslaavi.

# data[].attributes.body
Kirkko ei ole monissakaan maissa enää kansaa yhdistävä tekijä. Kuitenkin kirkot ovat monissa maissa kansalaisia tukeva taho. Media nostaa esille kirkkojen roolin kriisiavun antajana yleensä vasta kansallisessa hädässä, kuten nähtiin esimerkiksi Norjassa 2011 Brejvikin joukkomurhan yhteydessä ja Suomessa koulusurmien yhteydessä. Kuitenkin kaikissa Euroopan maissa kirkot tukevat kaiken aikaa perheitä, yksinäisiä, yhteiskunnasta syrjäytyneitä tai heikko-osaisia omien seurakuntiensa alueella ja kansallisesti. Kirkot tekevät lapsi- ja nuorisotyötä muiden kansalaisjärjestöjen ohessa. Esimerkiksi Suomessa rippikoulu ja isostoiminta ovat pysyneet nuorison suosiossa parhaiten verrattuna muihin luterilaisiin maihin. Perinteisten jumalanpalvelusten rinnalle on kehitetty muunkinlaisia jumalanpalveluksia, kuten Suomessa Tuomasmessu ja metallimessuja. Jumalanpalveluksiin osallistuminen on vähentynyt viime vuosikymmeninä, mutta toisaalta perinteisestä eroavat tilaisuudet ovat keränneet runsaita osallistujamääriä.
Kristinuskon pitkä historia näkyy edelleen monissa eurooppalaisissa maissa muun muassa siten, että kirkkorakennukset ovat turistien suosimia nähtävyyksiä. Pyhiinvaellusmatkojen suosio on noussut uudelleen, kun myös protestanttisten kirkkojen jäsenet ovat halunneet liittyä pyhiinvaeltajiin. Pyhiinvaellusreiteillä kulkee niitäkin ihmisiä, jotka eivät ole kiinnostuneita vaeltamisen hengellisestä sisällöstä.Laajat kansainväliset aineistot tarjoavat myös mahdollisuuden testata teorioiden toimivuutta hyvin erilaisissa kulttuurisissa, yhteiskunnallisissa ja poliittisissa olosuhteissa. Entuudestaan tiedetään, että eri kulttuurialueilla uskontojen kehitys on ollut hyvin erilaista. Maakohtaiset tarkastelut paljastavat, että edes Euroopan osalta kehitys ei ole niin yksioikoinen kuin kokonaiskuvasta voisi päätellä.
Harva kiistää uskonnon merkityksen eurooppalaisen yhteiskuntaelämän ja kulttuurin kehitykselle. Vuosisatojen ajan uskonto on ollut osa eurooppalaisten elämää niin hyvässä kuin pahassa. Se on auttanut yhteiskuntia ja yksityisiä ihmisiä luomaan järjestystä omaan elämäänsä, mutta sitä on myös käytetty vallan välineenä ihmisten alistamiseen.
Tavallisen kadun tallaajan näkökulmasta Eurooppa on ollut uskonnollisesti melko yhtenäinen alue. Usein ajatellaan, että jos jotakin maailman maanosista on voitu kutsua kristilliseksi, niin se on ollut Eurooppa. Tämä on kuitenkin yleistys, jonka tämänkertaiset teologia.fi-artikkelit asettavat kyseenalaiseksi. Artikkeleista käy ilmi, että Euroopassa on vaikuttanut ja vaikuttaa uskonnollisessa valta-asemassa olevien kristillisten kirkkojen ohella myös juutalaisia ja islamilaisia yhteisöjä. Juutalaiset levittäytyivät Eurooppaan jo ennen kristittyjä, ja ensimmäiset muslimitkin tulivat maanosaamme jo 700-luvun alussa.
Uskontojen välistä suhdetta hallitsevat pahimmillaan jännitteet, vainot ja väkivaltaisuudet, parhaimmillaan puolestaan keskinäinen hyväksyntä, yhteistyöhön tähtäävä vuoropuhelu ja suvaitsevaisuus. Virpi Mäkisen uskonnollisen suvaitsevaisuuden eurooppalaista varhaishistoriaa kartoittava artikkeli valaisee, kuinka Euroopan uskontojen kohtaamisissa on esiintynyt monenlaisia vaiheita ja kuinka kehitys on lopulta johtanut uskonnollisen suvaitsevaisuuden ja uskonnonvapauden aatteiden sekä uskontojen väliseen avoimeen vuoropuheluun. Ihanteiden muuttuminen käytännöksi on kuitenkin pitkä tie ja jatkuva haaste, kuten monet edellä esitellyt artikkelit osoittavat.