# data[].attributes.body
מקור מתוך הארכיון "עונג שבת"- "העגלון ממורונובסקה", סדרת איורים שמציגה עגלון שבהתחלה מוביל חפצים רגילים ובסוף מוביל את אישתו שנפטרה. המוצג הוא בעל חשיבות בצורה שבה שהוא מציג את ההתדרדרות הרוחנית והגשמית של היהודים בגטו. החיים בגטו הפשיטו את האנשים מכל מה שהיה להם, בין אם זה רכוש, כבוד, שפיות או תקווה.

בחרתי להתייחס לתמונה של "על אל- עיתון הצופים", של דיויד, מכיוון שהמוצג מסמל אי של שפיות בתוך הייאוש שחוו היהודים בגטו. קיום העיתון נתן ערך לחיי היום יום וגרם לפחות לכמה רגעים להראות כאילו החיים ממשיכים כרגיל, ללא מלחמה.

# data[].attributes.attachment_link.title
מטלה בהיסטוריה

# data[].attributes.attachment_caption
דיויד אליהו 

# data[].attributes.body
התמונה מתארת עיתון צופים מס.4 מנובמבר 1941 מתוך התמונה אפשר להבין שלתנועות נוער היה חלק מתוך הפעילויות שהתרחשו סביב הגטו ושנערים וילדים הם אלה שלקחו חלק מתוך, בחרתי במקור הזה כי לפי דעתי יש בו משהו שנותן היבט על החיים שהתנהלו בגטו ואיך התנועות נעור עיצבו את ההשקפה

# data[].attributes.body
בתמונה מתואר כרטיס עובד של שמעון הוברבנד, הוא היה רב, סופר והיסטוריון, הוא מדגים את תרומתו לארכיון ״עונג השבת״ בגטו ורשה בכך שכתב רבות על היהודים בגטו. והוא נחשב לאחד המתאדים המרכזיים בארכיון זה.

# data[].attributes.body
בתמונה מתואר חלק מדפי היומן של עמנואל רינגלבלום המייסד של "עונג שבת" בחרתי במקור זה מפני שלדעתי הוא מדגים את תרומתו ההיסטורית הכי טוב כי הוא מראה את כל הדברים שהם החביאו ואת כל הדברים ההיסטוריים שהם קיימים כל כך הרבה זמן בשביל שנזכור מה שהם עברו ובשביל להוכיח שזה באמת היה קיים.

# data[].attributes.headline
יאנה,מיכאל,נסטיה

# data[].attributes.subject
יאנה,מיכאל,נסטיה

# data[].attributes.body
דפים מיומנו של הנער יצחק רודאשבסקי, שנכתבו בחודש ינואר 1943.היומן נכתב בין גדרות הגטו. מדבריו דומה שיצחק היה מודע לגודל השעה והבין כי הוא מצוי בתוך תהליך היסטורי רב משמעות וקובע גורלות.בחרנו במקור הזה כי קריאה ביומן מאפשרת לקורא ולהציץ מעבר לחומות גטו ולהרגיש את הכאב והסבל שהם עברו שם.

# data[].attributes.body
בתמונה מתוארת מישהי שכתבה על חוויותיה בגטו היא עברה דברים רעים כמו, מכות, להיות רעבה, הופרדו ממשפחתם. לתנועות הנוער היה חלק מתוך הפעילויות שהתרחשו סביב בגטו. וגם ניתן להבין מדבריה שהיא פונה ליודראנט שידאג לעבודה לאבא שלה.

# data[].attributes.body
בחרנו במכתב זה מיכיוון שזהו היה המיכתב האחרון שיצה מי גטו ורשה לפני ה"פיתרון הסופי".יוסף טיטלמן ופרלה לבית קוליק חיו בוורשה. נולדו להם שלושה ילדים: סמואל (נ. 1921), שהיה שחיין והשתתף בתחרויות במסגרת מכבי, רחל (נ. 1922) ורגינה (רבקה, נ. 1925). עם פרוץ המלחמה ברחו יוסף, סמואל ורחל מוורשה. יוסף ורחל הגיעו לביאליסטוק. רגינה ופרלה נותרו בוורשה. לאחר זמן מה הצליח סמואל לחזור לוורשה ולהתאחד עם אמו ואחותו. יוסף ורחל הוגלו ב-1940 לסיביר ומשם עברו לקזחסטן. סמואל, רגינה ופרלה נכלאו בגטו ורשה ונרצחו. לאחר המלחמה חזרו יוסף ורחל לפולין ועלו לארץ ישראל באנייה "אקסודוס".

# data[].attributes.headline
נועם ונהוראי

# data[].attributes.subject
נועם ונהוראי

# data[].attributes.body
בתמונה מדובר על ילד שמדבר לאימו, שכותב לה מכתב, הוא כתב, אני בריא. אין לך מה לדאוג, אני חושב שאת צריכה לחם, יש לי מספיק לעצמי, אז אל תדאגי בגללי... הלוואי שנהיה שוב יחד בקרוב. כאשר יהיה לי לחם, אשלח לך,
הילד דואג לאימו כאילו הוא ההורה של אימו בגיל 11 שכבר עצמאי בגיל כלכך צעיר.

# data[].attributes.attachment_link.title
כאשר יהיה לי לחם, אשלח לך

# data[].attributes.attachment_link.description
ב-1938 גורשה משפחת רפפורט שהתגוררה בהנובר שבגרמניה לפולין, אך הפולנים סירבו לקבל את בני המשפחה, והם הוחזרו לגרמניה מיד. האב מוריץ-משה נכלא, והאם מרים חלתה ואושפזה. ארבעת ילדי המשפחה נהגו לעשות את דרכם מבית החולים לבית הכלא מדי יום כדי לבקר את הוריהם. בסופו של דבר גורש האב לפולין, ושם אבדו עקבותיו.

# data[].attributes.headline
ראם ,יהונתן סטרפין

# data[].attributes.subject
ראם ,יהונתן סטרפין

# data[].attributes.body
התמונה מתארת ​​מכתב מילדה בגטו שביקשה להציל את אבא שלה.
תמונה זו מביאה היבט על המציאות הקשה שהיה ליהודים, ושילדה הייתה חשה שאבא שלה ימות אז היא כתבה מכתב לראש היודנרט להציל את אבא שלה, בחרנו את המקור בגלל שהוא מביא היבט על המציאות הקשה שהיה ליהודים בגטו.

# data[].attributes.attachment_caption
ציור זה , של הלגה וויב ובה , הוא נקרא ״ההגעה לטרזינשטט״. הלגה נכנסה לטגו כאשר הייתה בת 12 , ואביה הוא זה שדרש ממנה ״ציירי כל מה שאת רואה״ 

# data[].attributes.body
בחרנו במקור זה מכיוון שהוא מראה את זווית העין של הילדה שצירה וממש רואים מה קרה בגטו

# data[].attributes.headline
אביב גואטה עדן לבארי

# data[].attributes.subject
אביב גואטה עדן לבארי

# data[].attributes.body
"מכים אותנו וזורקים עליינו אבנים" בחרנו במקור זה מכיוון שאפשר להבין מהקטע הזה את המציאות הקשה של היהודים בשואה ואיך התעללו בהם ולא הייתה טיפת חמלה כלפיי היהודים.

# data[].attributes.attachment_caption
בתמונה מתואר יומנו של עמנואל רינגלבלום שהוא זה שהקים את עונג שבת ובחרנו בתמונה זו בגלל שהוא כותב שם את כל מה שהם החביאו ואת כל הדברים שהיו כמו מכתבים ועוד.. 

# data[].attributes.headline
יומנה של מרי ברג בגטו ורשה 

# data[].attributes.subject
יומנה של מרי ברג בגטו ורשה 

# data[].attributes.body
"כולי חדורה הערצה לאומץ ליבה. לולה בת השבע עשרה מפרנסת את עצמה ואת אחיה הקטן בן העשר. הוריה עודם כלואים בגטו לודז' היא הצליחה להשיג תעודת לידה מזויפת כתובה על פי שם נוצרי, ובעזרתה מרוויחה היא את לחמה. היא יוצאת אל החבל "הארי", קונה מצרכים קטני מידה שונים, שמן הנמנע להשיגם בגטו, ומוכרת אותם למיודעיה ברווח הגון. כרגיל, חוצה היא את גבול הגטו על יד בית המשפט ברחוב לשנו בו נשפטים יהודים ו"גויים" גם יחד. בנין בית המשפט פונה בעברו האחד כלפי רחוב אוגרדובה ורחוב ביאלה, הסמוכים לחבל "הארי": והיא מתערבת בקהל הפולנים באי בית המשפט ויוצאת עמהם"(מרי ברג, גטו ורשה, עמ' 46-47).

# data[].attributes.attachment_caption
רואים בתמונה אמא וילדים שהם מקבצי נדבות שקר להם שהם רזים ללא אוכל ומים בחרתי בתמונה הזאת כי היא קשה מאד ומציגה את הרעב והקשיים של הילדים בגטו

# data[].attributes.body
בתמונה ניתן לראות מערכת שעות שנבנתה לילדים ונוער בגטו ורשה. שפת ההוראה היא עברית לדעתי ניתן להבין מתוך זה המון על הרצון שלהם להמשיך לשמר את המסורת היהודית את השפה והתרבות היהודית למרות הקושי הרב שחל עליהם בתוך הגטו. המערכת הבית ספרית הזו תורמת לנו רבות להבין כמה היה להם חשוב לשמר את קדושת החיים "ולנרמל" את הסיטואציה עבור הילדים בגטו .

# data[].attributes.attachment_link.title
05.jpg מערכת שעות בשואה

# data[].attributes.body
ציור זה, של הלגה וויסובה, נקרא "ההגעה לטרזינשטט". הלגה נכנסה לגטו כאשר הייתה בת 12. אביה הוא שדרש ממנה "ציירי כל מה שאת רואה". בחרתי במקור זה מכיוון שנדיר לראות ילדה צעירה מציירת ציור עמוק שממחיש בברור את כינוס היהודים לגטו. ניתן ללמוד מהציור שהחיים של הילדים בגטו היו קשים אך לא ידעו מה צפוי להם בעתיד, ניתן לזהות זאת על פי הילד מימין עם הכובע הכחול שהולך עם ראש מורם, ולעומת זאת אימו שמחזיקה ידו הולכת עם הראש כלפי מטה.

# data[].attributes.body
בתמונה זו נראים חיילים גרמנים כופים על ילדים יהודים להצדיע להם במועל יד. הילדים מחייכים, אולי בלית ברירה, ונראה שאינם מבינים שהפכו לכלי משחק בידיהם של חיילים שאיבדו צלם אנוש.
בחרתי במקור זה מכוון שבעיניי הוא מביע נקודת מבט כנה אל אסון הגטו שגדלו אליו ילדי הציבור היהודי אשר עולמם בתקופת השואה הוא מן הטראגיים והאכזריים ביותר בתוך מציאות רווית כאב, אימה ורצח.

# data[].attributes.attachment_caption
סיפור מאת פרץ אופוצ'ינסקי על הברחות בגטו

# data[].attributes.body
בתמונה מתואר סיפור אמיתי שכתב פרץ אופוצ'ינסקי, פרץ כותב על ההברחות שנעשו בתוך הגטו בשעות הלילה.
פרץ מספר כי בלילה הייתה מתנהלת הברחה של אוכל בכל הדרכים האפשריים: גגות, חורים צרים, מרתפים ואפילו דרך חומות הגטו עצמם.
עוד פרץ מספר כי כל פעם שיהודי היה מבריח אוכל, זה היה מציל חלק גדול מיהודי וורשה מלגווע ברעב ולמות.
בחרתי בסיפור זה כיוון שהוא מראה עד כמה היהודים היו צריכים להתאמץ בשביל מזון בין אם זה הכי פשוט כמו לחם.
לדעתי סיפור זה חשוב שיהיה בארכיון עונג השבת כיוון שהוא מתאר את מה שהיהודים עברו בגטו ואת כל הקשיים עם הרעב.

# data[].attributes.attachment_caption
ליאן איסחקוב

# data[].attributes.body
בתמונה מתואר מכתב שנשלח לאיגוד יוצאי ורשה במכתב יש בקשת עזרה ששלחו יהודים מפלוצק, שגורשו לז'רקי ב 2 במרס 1941.
המכתב מראה תמונה של מה קרה בעבר, הוא מראה איך גירשו יהודים מהבית שלהם למקום אחר לגמרי.

# data[].attributes.attachment_link.title
מכתב בקשת עזרה ששלחו יהודים מפלוצק

# data[].attributes.attachment_caption
"גזטה ז'ידובסקה"

# data[].attributes.body
לא מעטים מיהודי הגטו האזינו בחשאי לרדיו וקראו עיתונים, למרות האיסור. מותר היה לקרוא רק את "גאזטה ז'ידובסקה", "העיתון היהודי" המקומי, שנערך בפיקוח הגרמנים ושהובא לגטו שלוש פעמים בשבוע.

בתמונה אפשר לראות את העמוד הראשון של ה"גאזטה ז'ידובסקה" - העיתון היהודי מטעם השלטונות שיצא לאור בגטו קרקוב.

היהודים שחיו בגטו נמצאו תחת "מסך עשן" של שקרים והסוואות שנקטו הגרמנים במכוון, אלו הקשו להבין את המציאות לאשורה ומכן גם להגיב תגובה אפקטיבית לאירועים בזמן האמת.

# data[].attributes.body
בתמונה ניתן לראות עמוד אחד מתוך 4 עמודים שהועלו מהיומן של עמנואל רינגלבלום, מסייד ומנהל הארכיון
בחרתי ביומנו של עמנואל כי הוא היה המייסד של האתר וזה מראה לנו דוגמא אחת לעבודתו ולרצון שלו
להכנת האתר.

# data[].attributes.headline
תנועות הנוער  (אוליביה בלנק)

# data[].attributes.subject
תנועות הנוער  (אוליביה בלנק)

# data[].attributes.body
א) עובדות היסטוריות שמסבירות את הטענה של פרופ' דליה עופר:
1. ירושי היהודים והמעצרים בתקופת השואה: במהלך השואה, הנאצים גרשו מיליוני יהודים מביתם והעבירו אותם לגטאות ולמחנות ריכוז והשמדה. הילדים היהודים נפגעו יותר מכולם מכיוון שהיו הכי חלשים והכי תלויים בסיוע של המבוגרים והציבור הכללי. הם נאלצו להתמודד עם תנאי חיים קשים ולחם על קיומם במצבים קיצוניים.
2. האלימות והפיגועים בתקופת המורדות: בתקופת המורדות בארץ ישראל, הפלסטינים נכנסו לקרב עם היהודים ומבצעים נגדם פיגועים ופעולות אלימות. במהלך זה, הילדים היהודים היו מסוכנים יותר מכולם ועשויים להיות יעד לפעולות אלה. הם נאלצו לחיות בסיכון ולהתמודד עם תחושת הפחד והלחץ כל הזמן.

ב) תנועות הנוער בגטאות בתקופה שלפני "פיתרון הסופי" עזרו ליהודים להתמודד עם החיים הקשים בגטו, לספק להם תחושת קהילה ואופטימיות, ולארגן פעולות של עזרה ותמיכה לצמצום ההבדלים בין היהודים בגטאות והחזרת תחושה של כבוד והשפעה ליהודים בגטאות.

ג)הטענה הזאת מציינת את ההשפעות הקשות והשונות  שהילדים היהודים עברו בתקופות שונות בהיסטוריה, כאשר במצבים של גירושים, מעצרים ורצחות הם נפגעים יותר מכולם.
ד) https://images.app.goo.gl/82G6ppYHGhuSP6jv5
ציוריו של פטר גינז מציגים את חיי היום יום של ילדים ובני נוער בגטו וכן את סבלם ותקוותיהם. הוא צייר חיי גטו מתוך המקור הישיר כי הוא עצמו חי בגטו וסיים את חייו במחנה הריכוז מאידן-קובן. מצייר יהודי זה יכול להיות מקור ייחודי של מידע והבנה על החיים בגטו, ובציורים שלו ניתן לראות את הסבל שחוו ילדים ובני נוער בגטו ואת התנגדותם למצבם.

רפלקציה
הגטו היה מתוכנן כמקום להכניס את האוכלוסייה היהודית של ורשה, ולהפריד אותם מהאוכלוסייה הגרמנית הנשארת בעיר. הגטו היה מוגבל והיהודים שחיו בו נאלצו להתמודד עם תנאי מחיה קשים ופגיעה רצינית בזכויותיהם האדםיות. הגטו נוצר ללא כל התחשבות לצרכי האוכלוסייה היהודית ולא נתנו להם אפשרות להתפתח ולגדול יחד עם העיר. במהלך השנים שהגטו קיים, התנאים שם התחררו והקשיים הולכים וגדלים, והמצב בגטו הפך להיות קשה יותר ויותר.
היה קשה למצו מידע המבוקש,הישתמשתי בתוכנה שעזרה לי למצו מידע ואזרה לי להבין את המידע.

# data[].attributes.body
המקור שבחרתי מהארכיון "עונג שבת" הוא עיתון מחתרת שיצא לאור בגטו ורשה.
עיתונים אלה הופצו במחתרת והועברו בדרכים שונות כגון חורים בקירות. תרומתם של עיתוני המחתרת בגטו ורשה הייתה חשובה מאוד לתושבי הגטו, והם הצליחו למסור מידע לתושבים בכל הנוגע למצב הבטחוני, המאמצים להתנגד לשלטון הנאצי והפעילות של המחתרת. בנוסף, הם העבירו דרכם מסרי תקווה, תחושת ביטחון ומוטיבציה ללחימה נגד המשטר הנאצי לתושבי הגטו (כפי שניתן לראות המקור).
לפיכך, עיתונים אלה תרמו רבות לארכיון "עונג שבת". הם סיפקו מידע כנה ושקוף על הפעילות של המחתרות והתוכניות שלהם, והמצב בגטו מבחינת חברתית, כלכלית ועוד... הם תיעדו את מאבקם ותקוותם של היהודים ותרמו לארכיון במסירותם של מידע ותיעוד חשוב, ובכך עזרו לשמור על הזיכרון וההיסטוריה של גטו ורשה.

# data[].attributes.body
המקור מארכיון 'עונג שבת' הוא מכתב בקשה לעזרה ששלחו יהודים שגורשו לז'רקי, לאיגוד יוצאי העיר בורשה, ב-2 במרץ 1941. במכתב מתואר המצב הקשה שבו היו היהודים מנקודת מבט אישית של אדם שמבקש עזרה עבורו, עבור אמו ובעצם עבור כל היהודים שאיתו. המכתב מלמד אותנו על התנאים הלא אנושיים, הסבל והכאב אבל בעיקר על הצורך בעזרה ובתמיכה של יהודים מיהודים אחרים ועל הצורך בסולידריות.
תרומתו של ארכיון עונג שבת נראית דרך מכתב זה (ומכתבים רבים אחרים) בכך שהארכיון הוא במקרים רבים הגוף היחיד ששמר את המכתבים האלו. בכך ניתן לראות את חשיבות הארכיון כגוף שתיעד את החיים של היהודים בתקופת השואה.

# data[].attributes.body
במקור מתוארים דפים מיומנו של עמנואל רינגלבלום שייסד את ארכיון "עונג השבת" לדעתי עמנואל רינגלבלום עשה תרומה היסטורית מטורפת והחביא עם היהודים את כל הדברים ההיסטוריים בשביל שאנחנו, נוכל לזכור אותם בעתיד ואת הקשיים שהיו להם.

# data[].attributes.body
המקור מתוך ארכיון "עונג שבת",
במסמך ניתן לראות מערכת שעות לא מלאה ( חסרים ימי שני, שלישי ורביעי ) לתלמידי בית ספר שכתובה בעברית ובא בכל יום יש כ 3 שעות לימוד הכוללות בין היתר עברית, חשבון, פולנית, ציור וזמרה.
בנוסף ניתן לראות מצד ימין למטה ציור של משפחה שעושה קבלת שבת.
בחרתי במקור זה כי הוא מראה שלמרות שהקשו על היהודים באותה תקופה הם עדיין ניסו לחיות חיים רגילים בין אם זה ללכת לבית ספר וללמוד או לקיים מנהגים יהודים.
לדעתי מקור זה תורם לארכיון "עונג שבת" בכך שמסכמים הקשורים לבתי ספר יהודים כמעט ולא נשארו לאחר מלחמת העולם השנייה לכן המסמך תורם גם לחשיבות הארכיון ותורם במסירת מידע על הלמידה באותה תקופה.

# data[].attributes.headline
שיראל בן הרוש

# data[].attributes.subject
שיראל בן הרוש

# data[].attributes.body
המקור מן הארכיון "עונג שבת" שבחרתי הוא דוח התפשטות מחלת הטיפוס בגטו ורשה בשנים 1939-1941. בחרתי במקור זה מכיוון שהוא מראה את המציאות הנוראית של החיים בגטו ורשה, ששם תנאי החיים היו מזעזעים והתפשטות המחלות היו שכיחות וגרמו למוות של הרבה אנשים. לפי דעתי, תרומתו של דו"ח זה לארכיון "עונג שבת" היא שאנשי הגטו רצו לתעד את ההיסטוריה של קהילתם, ועם זה הם גם תרמו להיסטוריית היהודים בכלל. דו"ח זה גם מספק מידע ערכי על החיים בגטו בזמן השואה לכל ההיסטוריונים.

# data[].attributes.headline
גבי קומרס - ״עונג שבת״

# data[].attributes.subject
גבי קומרס - ״עונג שבת״

# data[].attributes.body
הדפים מתוך היומן של עמנואל רינגלבלום, מייסד הארכיון ״עונג שבת״.
בדפים נכתב:

"אני כותב את המכתב יומיים לאחר שהגענו. אני נמצא בז'רקי, מחוז רדומסקו, 40 ק"מ מצ'נסטחוב. אני נמצא פה עם אימא, אין לנו גג מעל לראשנו. אין לנו בגדים וכסף. אני מבקש שתפנו ליוצאי פלוצק כדי שיושיטו לנו בדחיפות עזרה כלשהי כי אנו מתים מרעב ומקור. אני מבקש עזרה!!!!! גורשנו ב־20 בפברואר, במחנה בדז'יאלדובו היינו כ־6 ימים. לכאן הגענו ב־28 בפברואר. אנחנו במצב אומלל... עזרה דחופה !!!!!! איציק שפילמן ואימא"
בחרתי במקור זה מכיוון שהוא מביא עדות כל כך אמיתית. לא תמונות או סרטונים, אלא דפים מתוך עיתון של אדם שרוצה קורת גג ואוכל בשבילו ובשביל האנשים שנמצאים איתו. דפים שיכולים להתפרש כעדות ״פשוטה״ למעשים הזוועתיים של הנאצים, אך היא עדות כל כך עוצמתית בגלל שהיא מראה לנו את התנאים הקשים, הדאגה והרצון לתעד את זה על מנת שהדורות הבאים ידעו את כל המעשים הנתעבים שנעשו ליהודים על ידי הנאצים. המקור הזה מביא לידי ביטוי את הארכיון ״עונג שבת״ בכך שהוא מראה אנשים רגילים שפשוט מבקשים לקבל את הזכויות שמגיעות להם. עמנואל רינגלבלום מתחנן לעזרה, לאוכל, לדברים בסיסיים ואנושיים שמראים עד כמה ארגון הארכיון שומר על ההבטחה שהעדויות יהיו אמיתיות ולא מפוברקות.

# data[].attributes.body
אלבום בר המצווה של יז'י באדר, - מתוך תערוכה מקוונת "ילדים בשואה"
אלבום אותו הכינו חבריו של יז'י באדר (רק חלק מהאלבום), יליד קיוב שבצ'כוסלובקיה, לכבוד חגיגת בר המצווה שלו בגטו טרזין. באוקטובר 1944 נשלחו יז'י ואביו פאוול לאושוויץ ונרצחו. אמו של יז'י גרטה ואחותו ורה שרדו.
כשקראתי על האלבום והבנתי מה משמעותו התרגשתי מאוד מהמעשה שחבריו של יז'י עשו למענו וזו גם הסיבה של בחרתי את האלבום כקטע מקור. הבר מצווה הוא אירוע חשוב מאוד בעם היהודי והשואה גרמה להמון ילדים לפספס את האירוע המשמעותי הזה בחייהם ויז'י הוא אחד מהם. תארו לעצמכם שאתם מארגנים לעצמכם מסיבה לכבוד יום הולדתכם ואף אחד לא מגיע, אבל לא כי אף אחד לא אוהב אתכם אלה כי אף אחד לא יכול, אתם יכולים להבין אותם מדוע הם עשו זאת, אבל אתם תרגישו בודדים מאוד ותסכול שיש משהו שמונע ממך לחגוג עם האנשים שאתה אוהב וזה קורע את הלב. אבל הסיפור של יז'י לא מדבר על בדידות להיפך, הוא מראה לנו את כוחה של החברות ומשמעותה. חבריו של יז'י עשו מעשה מאוד חברי ומחמם את הלב וזה יכול ללמד אותנו על החיים של הילדים בגטאות. הילדים חיו בגטו, מקום אפל ונוראי שגורם לנפש שלך להתקלקל ולהרגיש בודד ואבדני, אבל לילדים היה אחד את השני, כוחה של החברות נתנה להם שמחת חיים ותחושה של אהבה אשר מקיפה אותם ולכן הילדים יכלו לחיות טוב יותר בגטו.

# data[].attributes.body
בתמונה ניתן לראות מכתב בקשת עזרה ששלחו יהודים מפלוצק,שגורשו לז'רקי,לאיגוד יוצאי העיר בורשה ,בחרתי במכתב זה מכיוון הוא מספר לנו על המצב שהם היו צריכים לחיות בו ואיך הם סבלו.

# data[].attributes.headline
אריאל ארקלוב

# data[].attributes.subject
אריאל ארקלוב

# data[].attributes.body
ציור ממאגר האומנות של יד ושם, היצירה צויירה על ידי נלי טול כאשר הייתה בת 8 ונלקחה יחד עם אמה ואחייה לגטו לבוב.                                    שם אמה של נלי עודדה אותה להעביר את הזמן על ידי ציור וכתיבה, הציור מתואר בשם "ילדות בשדה" מה שמתאר את התשוקה של נלי לחופש שנלקח ממנה על ידי הנאצים.

# data[].attributes.body
בתמונה ניתן לראות ילדי בית הילדים בשאמוני, לבושים לחג המארדי גרא. באוקטובר 1943 נמצאו בבית הילדים 42 ילדים, מהם 37 יהודים. הילדים היו בגילאי שלוש עד 14. מרביתם הגיעו מהעיר סנט אטיין. כדי להגן עליהם הם קיבלו שמות צרפתיים והוכנו עבורם מסמכים מזויפים. חלקם למדו בבית הספר המקומי תחת שמות בדויים. בבית הילדים הוכנו גם מסמכים מזויפים שונים עבור אנשי המחתרת הצרפתית. אנשי הצוות של בית המקלט, מרביתם יהודים, טיפלו בילדים במסירות. בין השאר למדו הילדים להחליק על השלג במקום. הילדים נהגו להתחפש ולהציג מחזות. הם ערכו רבות מהחזרות ברחובות שליד בית הילדים.

א. בחרתי במקור זה כיוון שהייתי מעוניין לחפש מקור שמעורר תחושה חיובית עקב הילדים בשואה
וניתן ללמוד ממקור זה על הילדים והנערים בגטו שהם חווים וחיים בתנאים קשים מאוד עד כדי כך שקשה להם להעלות חיוך על פניהם, אך בכל זאת יש להם את הרגעים הללו, בהם הם ביחד, צוחקים, חולקים חוויות וכדומה, ורציתי לשתף דווקא את אחד מהרגעות האלו.

# data[].attributes.body
בחרתי ביומן של ליפשיץ, שהיא בת 14 וכתבה אותו במהלך הסתרתה בגטו לודז' בשנת 1943. היומן מציג את החיים בגטו, ובמיוחד את החוויות והרגשות של ילדה בת חמישה עשרה בתקופה הקשה והמסוכנת הזו.

בחרתי ביומן זה מכיוון שהוא נוצר על ידי ילדה בן נוער בגטו, ומאפשר לנו להתחבר לחוויות האישיות של הילדים בגטו ולהבין את הרגשות והתגובות שלהם למצב הקשה והמסוכן שהם חיים בו. היומן מתאר את החיים בגטו מנקודת מבט הילדה הצעירה, ומציג בצורה רגשית את הצרות והאתגרים שהילדים בגטו נאלצו להתמודד איתם.

ניתן ללמוד מהיומן זה על התנאים הקשים והמסוכנים בגטו, ובמיוחד על המצוקה והצרות שהיו לילדים בגטו. היומן מתאר את החשיבות של משפחה וחברים בחיי היום יום של הילדה, ומציג את ההתמודדות שלה עם הצרות והמצב המסוכן שהיא חייה. בסך הכל, היומן מציג לנו תמונה חשובה ומרגשת של החיים בגטו דרך העיניים של ילדה בן נוער.

# data[].attributes.attachment_caption
בתמונה זאת ניתן לראות עיתון מחתרת שיצא  לאור בגטו ורשה.

# data[].attributes.body
דפים מהיומן של עמנואל רינגלבלום. 18.3.41.
10 ביוני 1942
"היסטוריון העתיד יצטרך להעניק דף עולם לאישה היהודייה במלחמה. היא תתפוס דף חשוב בהיסטוריה היהודית על אומץ ליבה וכושר עמידתה. בזכותה עלה בידי אלפי משפחות להתגבר על אימת הימים. בזמן האחרון ניכרת תופעה מעניינת. בחלק מוועדי הבתים תופסות נשים את מקום הגברים, המתפטרים מתפקידם, סחוטים ועייפים מעבודתם עד עתה. יש וועדי בתים שההנהלה כולה מורכבת מנשים בלבד." מיומנו של עמנואל רינגלבלום, ארכיון רינגלבלום, המכון היהודי ההיסטורי, ורשה, פולין.
בחרתי במקור זה כי אני חושב שהוא מייצג הכי טוב את התועלת והמטרה של "עונג שבת". ביומן ניתן לקרוא על תיאורים של שינויים בתפקידי המגדר השונים במהלך השהות בשואה ואני מאוד התרשמתי מהמקור שבחרתי כי אני חושב שהוא מייצג זאת בצורה הטובה ביותר.

# data[].attributes.body
המקור שבחרתי הוא עיתון "על המשמר" מתוך ארכיון "עונג שבת". המאמר נועד לחזק את ידיהם של היהודים ולתת להם תקווה בתקופה אפלה. הוא מתנגד לשלטון הפשיסטי וקורא ליהודים להקים משטר סוציאליסטי. הם ידעו שבכל מקרה יאשימו את היהודים בכל מה שקורה, למרות שהם לא אשמים. למרות השפה הגבוהה, גם היום, אחרי 80 שנה, אנחנו יכולים להבין את הכתוב ולהעריך את היכולת שלהם להשתמש בשפה העברית, שהיתה זרה להם. בחרתי במקור הזה כי ריגש אותי לראות איך היהודים אז שמרו על המורל והמשיכו לקוות למרות כל הזוועות שקרו להם. העיתון נותן לנו הצצה למצב רוח ולחשיבה של היהודים. קל מאוד לחשוב שהיהודים היו מיואשים ולא עשו כלום בגטו, אבל כאן אנחנו רואים שהם כן האמינו שהם יצאו מהגטו וימשיכו בחיים נורמלים.

# data[].attributes.body
מקור מתוך הארכיון ״עונג שבת״ -קופסאות וקנקני חלב בתוכם הוטמנו כתבי יד של ארכיון רינגלבלום. ורשה, פולין. בחרתי במקור זה כי הוא מראה לנו כיצד חברי תנועת עונג שבת שמרו על העדויות שלהם בזמן השואה , ובזכות עדויות אלה כיום הוקם ארכיון עונג שבת שאנו לומדים ממנו על השואה ועל האנשים והתקופה . זה מראה כיצד האנשים בגטו חיו תחת משמר כלכך קשה שהם היו צריכים לסתיר דברים פשוטים כמו מכתבים ומוצרי יום יום בתוך קופסאות וקנקני חלב בכדי שהנאצים לא ימצאו אותם ויענישו את היהודים. אני מסכימה עם נועה שהעיתון נתן ליהודים תקווה במלחמה מול הנאצים ושמר להם על מוטיבציה ורצון להתמודד מולם גם כשהיה קשה.

# data[].attributes.headline
פולינה למפרט

# data[].attributes.subject
פולינה למפרט

# data[].attributes.body
את התמונה הזאת ציירה אלה ליברמן כאשר הייתה בת 16. בתמונה זו אנחנו רואים חייל גרמני לוקח תינוק יהודי מאימו. בנוסף לכך,יש כיתוב בשפה הגרמנית שפירושו "תני את הילד". בחרתי במקור זה מכיוון שממנו ניתן להבין עד כמה לחיילים הגרמנים לא הייתה אפילו טיפת חמלה כלפי היהודים בין אם היו מבוגרים ובין אם היו תינוקות ובין אם היו נשים או גברים. ובנוסף אפשר לראות עד כמה כואב לאמא שהילד שלה נלקח ממנה וגם יש את ההבנה שהיא לא יכולה לדעת ובכלל לדמיין מה יעלה בגורלו. מלהסתכל על הציור הזה יצא לי להבין עד כמה לא יכולתי לדמיין את הכאב ועד כמה לקחת את הילד מאמא זה כמו לקחת לאמא את כל מה שיש לה.

# data[].attributes.body
אלה מילותיה של רבקה ליפשיץ בת ה-14 הלקוחים מיומנה שכתבה בגטו לודז' מאוקטובר 1943 עד אפריל 1944.
רבקה נולדה בספטמבר 1929 בעיר לודז', בתם של מרים וינקעל (יעקוב) ליפשיץ, צאצאי שושלת דגולה של רבנים פולניים.
בחרתי במקור זה כי ביומן אתה יכול ממש להבין ואפילו להרגיש מה עובר על הכותב.

# data[].attributes.headline
הילה גינסברג

# data[].attributes.subject
הילה גינסברג

# data[].attributes.body
אלו אחד מהדפים מתוך היומן של עמנואל רינגבלום, שהיה מייסד הארכיון, בחרתי במקור הזה מכיוון שהתמונה הזאת מראה לנו עדות אמיתית מהתקופה הזאת ומראה לנו את תרומתו הההיסטורית.
המכתב מלמד אותנו על התנאים שהם עברו שם על כל הקשיים שחוו הסבל והכאב. לדעתי זה הסיפור הכי משמעותי שהיה בארכיון.

# data[].attributes.body
מקור מתוך ארכיון עונג שבת - זוהי מערכת שעות של תלמידי בית הספר בגטו , שפת ההוראה היא עברית.
אני בחרתי במקור כי לדעתי זה נורא נחמד לראות עד כמה שהיה להם חשוב לשמור על השגרה ועל השפה העברית כי הם למדו בעברית יפה לראות כמה שהיה להם הרצון לשמר את השפה ולהשתמש בה .
לדעתי מקור זה מדגים את תרומתו ההיסטורית של מפעל ארכיון עונג השבת בגטו וורשה בכך שזה רק מוכיח לנו עוד יותר על הניסיון לשמר את השגרה ולשמר את השפה למרות כל הקשיים שהיו להם

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה עבודה שירן י3

# data[].attributes.body
בתמונה ניתן לראות את כרטיס הרישום של שמעון הוברבנד, שמעון היה פעיל בתחום הציבורי להקלת סבל היהודים בעיר והיה אחד מעמודי התווך של מפעל התיעוד המחתרתי עונג שבת.

# data[].attributes.body
בתמונה הזו רואים את מכתב בקשת העזרה ששלחו יהודים מפלוצק, שגורשו לז'רקי, לאיגוד יוצאי העיר בורשה, 2 במרס 1941 אני בחרתי במכתב הזה כי הוא מדגים את תרומתו ההיסטורית של מפעל ארכיון עונג שבת בכך שהוא מתאר מה היהודים מפולצק שגורשו לז'רקי עברו וחוו באותה תקופת זמן ומכתב בקשת העזרה הזה מראה את המצוקה שבו הם נמצאים לדוגמה: "אני נמצא פה עם אימא, אין לנו גג מעל לראשנו אין לנו בגדים וכסף אני מבקש שתפנו ליוצאי פלוצק כדי שיושיטו לנו בדחיפות עזרה כלשהי כי אנו מתים מרעב ומקור".

# data[].attributes.attachment_caption
יומנו של הנער יצחק רודאשבסקי

# data[].attributes.headline
יעקב סביצקי 

# data[].attributes.subject
יעקב סביצקי 

# data[].attributes.body
בתמונה זו אנו רואים את התיאור של יצחק רודאשבסקי על גירושו לגטו וילנה.
בחרתי התמונה זו מכיוון שהתיאור ש יצחק רודאשבסקי מרשים מאוד וקשה לחשוה על איך ילד עובר דבר כזה.

"הטרגדיה הגדולה הראשונה. אנשים הולכים רתומים לצרורות, שהם גוררים אחריהם על הכביש. אנשים נופלים. צרורות מתפזרים. לפני אישה כפופה תחת צרור. מן הצרור נשפך בלי הרף אורז, כמחרוזת על פני הרחוב.  אינני חושב על שום דבר: לא על מה שאני מאבד, לא על מה שאבד זה עתה, לא על מה שעומד לפני. אינני רואה לפני את הרחוב, את העוברים ושבים; אני רק מרגיש שאני עייף נורא, אני מרגיש כי בוער בי עלבון, כאב. הנה כבר שער הגטו. גוזלים ממני את החרות, גוזלים ממני את ביתי, גם את רחובות וילנה המוכרים, שאני אוהבם כל כך. קורעים אותי מכל מה שחביב עלי ויקר לי"

# data[].attributes.headline
מעיין דוידוב

# data[].attributes.subject
מעיין דוידוב

# data[].attributes.body
בתמונה זו ניתן לראות מכתב שכתב ילד יהודי מפלוצק, בו מבקש עזרה וסיוע לו ולאמו מאיגוד יוצאי העיר בורשה. במכתב הוא מספר על מצבו הקשה שלו ושל אמו ומתחנן לעזרה מקוראי המכתב.
"אני כותב את המכתב יומיים לאחר שהגענו. אני נמצא בז'רקי, מחוז רדומסקו, 40 ק"מ מצ'נסטחוב. אני נמצא פה עם אימא, אין לנו גג מעל לראשנו. אין לנו בגדים וכסף. אני מבקש שתפנו ליוצאי פלוצק כדי שיושיטו לנו בדחיפות עזרה כלשהי כי אנו מתים מרעב ומקור. אני מבקש עזרה!!!!! גורשנו ב־20 בפברואר, במחנה בדז'יאלדובו היינו כ־6 ימים. לכאן הגענו ב־28 בפברואר. אנחנו במצב אומלל... עזרה דחופה !!!!!! איציק שפילמן ואימא"
בחרתי במקור זה מכיוון שזעקתו של הילד נגעה בי, הרגשתי את כאבו בעת קריאת המכתב וראיתי בראשי את מה שסיפר על הנייר. זאת בדיוק הדוגמה לתרומתו ההיסטורית של ארכיון "עונג שבת", בעזרת עדויות כאלו אנו חוקרים ולומדים על האירועים הקשים האלו, כאילו שמספרים לנו אותם עכשיו, ואנחנו יכולים להתחבר ולהרגיש את הסיפורים בתוכנו, ואולי, לנסות להבין את התקופה.

# data[].attributes.body
המקור שבחרתי מן ארכיון "עונג שבת" הוא דוח התפשטות מחלת הטיפוס בין השנים 1939-1941 בגטו ורשה. בחרתי במקור זה מכיוון שהדוח הנ"ל מראה עד כמה מהר התפשטה מחלת הטיפוס בקרב היהודים בגטו בעקבות חוסר תנאים סניטרים, חוסר בתרופות וחיים בתנאים לא אנושיים וברעב כבד אשר גרמו ליהודים למצוא את מותם ממחלת הטיפוס. מחלות אחרות אשר התפשטו בנוסף למחלת הטיפוס במהירות בכל הגטו וגרמו לתמותה המונית וגדלה אשר קרתה באופן יומיומי. הדוח מראה עד כמה שהנאצים עשו הכל על מנת שהתמותה רק תעלה ויתפשטו מחלות סופניות ללא מרפה והיהודים ימצאו את מותם ממחלות אלו. מקור זה מדגים את תרומתו ההיסטורית של הארכיון בגטו ורשה על ידי כך שדוחות אלה נשמרו בארכיון ומהווים עובדה היסטורית לתת תנאים, לאכזריות ולרצון ההשמדה של הנאצים על היהודים.

# data[].attributes.headline
דניאלה למפרט

# data[].attributes.subject
דניאלה למפרט

# data[].attributes.body
"בימי מלחמה אדם מתיר לעצמו הרבה דברים שבעת שלום שואל הוא עליהם את הרב. אבל בעצם אין כמעט בימים אלה על מה לשאול. שחיטת בהמות ועופות אינה קיימת. בשר וחלב כמעט אינם בבתי יהודים יושבי הגטו. לעומת זאת מצויות שאלות ספציפיות לימי מלחמה: אם יש לערוך סדר בליל פסח באין ארבע כוסות, באין מצות, על היתֵר אכילה לחולים ולחלשים ביום הכיפורים, על חולים שמותר לחלל עליהם את השבת, על בשר טרפה לחלשים ולחולים מפני שבשר כשר קשה להשיג וגם עולה בדמים מרובים".
מתוך חיבורו של הרב שמעון הוברבנד

בחרתי במקור הנ"ל מכיוון שאני חושבת שהמקור מדגים בצורה מדהימה כיצד עורך חייהם של היהודים השתנה בתקופת המלחמה ואיך למרות המצב היהודים עדיין היו נאמנים למסורת וניסו לשמר עלייה ככל הניתן. אני חושבת שהמקור מדגים את תרומתו של הארכיון בכך שהוא נותן הצצה ישירה לחייהם ולמחשבותיהם של היהודים באותה התקופה.

# data[].attributes.headline
דנר שלזינגר 

# data[].attributes.subject
דנר שלזינגר 

# data[].attributes.body
מכתב זה תורם לקדושת החיים מכיוון שנכתב לד"ר אברהם זילברשיין על ידי רינגלבלום לטובת סיוע לשליחת חבילות מזון דרך ליסבון. כך אפשר לראות שהם נלחמו על חייהם תחת שלטון הנאצי.

# data[].attributes.headline
אמילי פלטניקוב

# data[].attributes.subject
אמילי פלטניקוב

# data[].attributes.body
מכתב מתוך הארכיון "עונג שבת" - מכתב בקשת עזרה ששלחו יהודים מפלוצק, שגורשו לז'רקי, לאיגוד יוצאי העיר בורשה, 2 במרס 1941.
המכתב מתאר את המצב שבו הכותב ואימו ועוד יהודים אחרים היו לאחר שגורשו. במכתב הוא כותב איך שאין להם בגדים וכסף, ושהם מתים מרעב וקור.
זה תורם לארכיון משום שהמכתב מתעד את התנאים הקשים שהיו שם, הסבל שהיהודים הרגישו בזמן הגירוש, ובכללי בזמן  השואה.

# data[].attributes.body
המקור ההיסטורי שבחרתי מארכיון "עונג שבת" הוא דו"ח על התפשטות מחלת הטיפוס 1941-1939.
בחרתי במקור הזה משום שהוא היה נראה לי מאוד מעניין בגלל הנושא שלו שזאת מחלת הטיפוס, מחלה שפרצה בגטאות רבים שמראה עד כמה קשה ונורא היה להם שם ואת התנאים האכזרים בתוכם וכמו שרואים כאן בדו"ח גם בגטו ורשה פרצה אותה מחלה.
לדעתי מקור זה מדגים את תרומתו ההיסטורית של מפעל ארכיון "עונג שבת" בגטו וורשה משום שבלי אותו ארכיון לא היה לנו בכלל דברים כמו הדו"ח הזה שנותן לנו כל כך הרבה מידע על החיים בגטו וורשה ועל המצב הנוראי שהיה שם ליהודים ממקור ראשוני.

# data[].attributes.body
המקור שאני בחרתי זה שמעון הוברבנד, שמעון היה סופר, רב ידוע והיסטוריון, בתמונה ניתן לראות את הכרטיס העובד שלו ואת זה שהוא פעל רבות בגטו ורשה ובין השאר ניהל את המדור הדתי של החברה היהודית לעזרה הדדית ונבחר למועצת הרבנים של גטו ורשה, היה חבר הנהלה של ארכיון בניהולו של עמנואל רינגלבלום.

# data[].attributes.attachment_caption
בחרתי במקור זה מכיוון שהיומנים מדברים בגוף ראשון, וכאשר קוראים אותם אז רואים את התמונה של אותם הזכרונות מהגטו, וזה מרגיש כאילו אנחנו נמצאים בעצמנו באותם הזמנים.

# data[].attributes.body
בחרתי במכתב הזה בגלל שהוא מספר על איזה קשיים שהיו ליהודים בשואה על איך שהם סבלו על איך שהם ניסו להתגבר על הקשיים יום הזיכרון לשואה ולגבורה, המכונה בקיצור גם יום השואה, מצוין בישראל מדי שנה בכ"ז בניסן[2] ומוקדש להתייחדות עם זכר השואה שהמיטו הנאצים ועוזריהם על העם היהודי בשנים 1933–1945 ועם זכר מעשי הגבורה והמרד באותה תקופה. מועד זה הוא יום זיכרון לאומי במדינת ישראל, ונהוגים בו מנהגי אבלות אחדים

# data[].attributes.body
בתמונה אנו רואים מכתב בקשת עזרה ששלחו יהודים מפלוצק שגורשו לז'רקי לאיגוד יוצאי העיר בורשה במכתב כתוב על מצבם הרע על כך שהם רעבים וקר להם מכתב זה מציג את הקשיים שעברו בשואה

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה ארכיון עונג שבת

# data[].attributes.body
בתמונה נמצא עיתון מחתרת שיצא לאור בגטו ורשה ונשמר בארכיון רינגלבלום, המכון היהודי ההיסטורי שנמצא בורשה, פולין.

ניתן לראות שהכתוב בעיתון בעל מידע רב ושהוא נכתב על ידי אדם רגיל שאינו עיתונאי כמו שרצו שיהיה בארכיון רינגלבלום.

בחרתי בתמונה זו מכיוון שהיא מתוך ארכיון רינגלבלום ומשקפת את הדרך ואת הרצון שאיתם רצו לשמר את ההיסטוריה והמידע של היהודים.

# data[].attributes.body
דו"ח על התפשטות מחלת הטיפוס 1941-1939.
הדוח מראה את התפשטות מחלת הטיפוס וזה מראה את המצב שבו היו היהודים בגטו מבחינה בריאותית. בחרתי את המקור הזה כי הוא מראה על התפשטות המחלות ועל המצב של היהודים בגטו.

# data[].attributes.attachment_caption
המקור שבחרתי מן ארכיון "עונג שבת" הוא דוח התפשטות מחלת הטיפוס בין השנים 1939-1941 בגטו ורשה.

# data[].attributes.body
הדוח הזה מראה עד כמה התפשטה מחלת הטיפוס במהירות בקרב היהודים בגטו ועד כמה הם חיו בתנאים לא אנושיים ללא תרופות ברעב כבד אשר גרמו ליהודים למצוא את מותם ממחלת הטיפוס.

# data[].attributes.attachment_caption
מכתב בקשת עזרה ששלחו יהודים מפלוצק, שגורשו לז'רקי, לאיגוד יוצאי העיר בורשה, 2 במרס 1941

# data[].attributes.body
בחרתי במקור זה בגלל שהמקור זה מדבר על עזרה שהוא מבקש כי אין לא כסף ובגדים וזה מעוד סיקרן אותי
הוא תורם לנו בעונג שבת בזה שזה מספר על החיים של הבן אדם

# data[].attributes.body
כרטיס הרישום של שמעון הוברבנד.
הרב שמעון הוברבאנד, נולד בעיירה חנצין שליד קיילץ בפולין ב-9 באפריל 1909. בפיוטרקוב- טריבונלסקי (מחוז לודז') ייסד את "החברה למדע יהודי" והיה מרצה על נושאים הלקוחים מתולדות ישראל. עם פרוץ המלחמה עזב הוברבנד את פיוטרקוב המופצצת, ולאחר תלאות מרובות ואובדן בני משפחתו בדרך (כולל אשתו וילדו), הגיע לורשה בחורף 1940. בורשה חבר לעמנואל רינגלבלום והיה פעיל בתחום הציבורי להקלת סבל המוני היהודים בעיר, והיה לאחד מעמודי התווך של מפעל התיעוד המחתרתי עונג שבת . חלק מחיבוריו החשובים, בעלי הראיה הנוקבת והבלתי מתפשרת, רוכזו בספר "קידוש השם". הרב שמעון הוברבנד נרצח בטרבלינקה, לאחר אחת הסלקציות העקובות מדם בקיץ 1942. .
ארכיון רינגלבלום, המכון היהודי ההיסטורי, ורשה, פולין.

ברחתי במקור זה בגלל ששמעון עשה הרבה למען יהודים מתוך גטו ורשה וגם בגלל שהוא ייסד את "החברה למדע יהודי".

# data[].attributes.attachment_caption
להלן דו"ח על התפשטות מחלת הטיפוס 1941-1939.ארכיון .רינגלבלום, המכון היהודי ההיסטורי, ורשה, פולין

# data[].attributes.body
בחרתי במקור הזה מכיוון שהוא מראה וממחיש כיצד מחלה אחת מבין רבות התפשטה בקצב מאוד מהיר במקום כל כך קטן וצפוף, גטו ורשה. כמו כן, הוא גם ממחיש את רמת הנזק והעוצמה שיש בקושי אחד מבין רבים שהיהודים בגטו ורשה נאלצו להתמודד איתו.

לדעתי המקור מדגים את תרומתו ההיסטורית של מפעל עונג שבת בכך שהוא נותן לנו נתונים מדוייקים על דף שבלעדיו לא היינו יכולים לדעת על הקיום של מחלה שפעם התפשטה בין היהודים בגטו ורשה .שלא לדבר על הדיוק שבו ניתן לנו הידע של כמה יהודים נדבקו לאורך איזו תקופת זמן מסויימת בכל יום ויום.

# data[].attributes.headline
אליסה דונצוב 

# data[].attributes.subject
אליסה דונצוב 

# data[].attributes.body
פטר גינז (1944-1928), ״פנים ביתן מגורים בגטו טרזין״.
צבעי מים, דיו ועפרון על נייר.
פטר גינז נולד בפראג. הוא היה נער ברוך כשרונות וכבר בגיל צעיר צייר וכתב מאמרים, סיפורים קצרים ושירים.

בחרתי במקור זה כיוון שניתן ללמוד ממנו על הדברים שבני נוער/ילדים אהבו כל כך בחייהם הרגילים ולמרות התנאים המחרידים והקשים המשיכו לעסוק בהם. דברים אלה עזרו להם לשמור על שפיות ולהמשיך להלחם על חייהם לא רק מבחינה פיזית אלה גם נפשית. גם הסיפורים שכתב פטר עזרו לו להתנתק ממציאות הנוראית וברגעים הקצרים האלה להיות במקום אחר מבחינה רוחנית.

# data[].attributes.headline
דיאנה גולדמן

# data[].attributes.subject
דיאנה גולדמן

# data[].attributes.body
בחרתי במקור זה מכיון שבציור לא משוקף התוהו ובוהו בו חיו היהודים בגטאות.
ניתן ללמוד מהציור על החיים של ילדים/בני נוער בגטו שהם ניסו לתעד את המציאות "הנורמאלית" שהייתה בעבר בציור למשל את פנים הבית. בציור אפשר לראות שהילד ניסה לצייר את שיגרת החיים שהייתה, לחזור אל התמונות ואל החפצים המוכרים מפעם.

# data[].attributes.headline
סתיו דבוש י1

# data[].attributes.subject
סתיו דבוש י1

# data[].attributes.body
מקור מתוך ארכיון עונג שבת (דו"ח על התפשטות מחלת הטיפוס 1941-1939) - בחרתי במקור זה מכיוון שבגטו שבחרתי בעבודה התפשטות מחלת הטיפוס הייתה מאוד מהירה.
מקור זה מציג את התנאים הקשים שסבלו מהם היהודים בגטאות שהגיע למצב של הדבקה המונית
במחלות ומגפות.

# data[].attributes.headline
דניאל שטיימן

# data[].attributes.subject
דניאל שטיימן

# data[].attributes.body
בגטו ורשה יצאו לאור כ-50 עיתונים מחתרתיים בין השנים 1942-1940. 28 מהם היו בשפת היידיש, 19 בפולנית ושלושה ביידיש ועברית או פולנית ועברית. על מנת להפיץ את המידע, הפיצו שליחים את העיתונים, תוך סיכון חיים, לגטאות אחרים ברחבי פולין. העיתונים ייצגו קשת רחבה של רעיונות ודעות. לחצו על התמונה להגדלה.

# data[].attributes.body
מכתבו האחרון של הרש פאלוך בן ה-13 שנשלח מגטו קונסקיה ב-1941 אל אמו הלנה בארגנטינהאמא אהובה שלי, אני כותב אליך.רוצה לראות אותך. כך כתב הרש פאלוך בן ה-13 במכתבו את המכתב האחרון לאמו כתב הרש לאחר שסבו וסבתו מתו בגטו מדלקת ריאות והוא נותר לבדו

# data[].attributes.headline
ליאן פסטוחוב י1

# data[].attributes.subject
ליאן פסטוחוב י1

# data[].attributes.body
בחרתי במכתב הנכתב על ידי ד"ר הרמן רדר כחלק מספר המכתבים האישיים שאוחסנו במפעל ארכיון "עונג שבת". המכתב מתאר את חשיבות הארכיון בשימור התורה והתרבות היהודית בגטו וורשה, ומספק מסקנות מעניינות על פעילותו של הארכיון.

במכתב, ד"ר רדר מדבר על המאמץ הגדול שנעשה על מנת לאסוף ולשמור מסמכי תורה ותרבות יהודית בגטו. הוא מדגים את התהליך המסורבל של האספת המסמכים, ואת הסיכונים הרבים שקשורים לאחסון ושמירה עליהם. ד"ר רדר מדגים את הצורך החשוב לשמר את המסמכים הללו, ולאפשר לדורות הבאים להמשיך ללמוד ולחקור את תרבות היהודית שהתפתחה בגטו וורשה.

מכתב זה מדגים את התפקיד החשוב של מפעל ארכיון "עונג שבת" בשימור והעברת הידע והתרבות היהודית בגטו. הוא מציג את הצורך החשוב באסיפת ושמירת המסמכים, ומדגים כיצד המפעל השיג את מטרותיו כמרכז לאספקת ידע ותרבות לדורות הבאים.

# data[].attributes.body
במרץ 1941, בתחילת פעולת הגרמנים במזרח, גורשו כ-8,000 יהודים מפולניה לז'רקי, אזור במרכז פולין, כחלק מתוכנית הגרמנים להגדיל את מספר היהודים בז'רקי לצורך יצירת גטו. במקום זה, חצי היהודים הורשעו למוות, והם נרצחו באכזריות תוך חודשיים.

ב-2 במרץ 1941, יהודים שגרו במחנה פלוצק ונשלחו לז'רקי שלחו מכתב בקשת עזרה לאיגוד יוצאי העיר בורשה. המכתב מתאר את הסיטואציה הקשה במחנה פלוצק ומבקש עזרה כדי להקל על המצוקה של היהודים שם. המכתב מציין את הגירושים לז'רקי ואת המצב הקשה של היהודים שם, ומבקש מהאיגוד להעביר את המכתב למשרד הפנים בוורשה, על מנת להגיע לפיתרון מהיר יותר למצבם של היהודים במחנה.

המכתב נשמר בארכיון "עונג שבת" והוא מציג את המצוקה והפחד של היהודים בתקופה הקשה ההיא.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה כי היא מראה את המפה של הגטו

# data[].attributes.body
דוח מחלת הטיפוס מראה כמה מהר התפשטה מחלת הטיפוס אצל היהודים עקב תנאיים לא אנושיים ומחסור בתרופות בגטו

# data[].attributes.body
בחרתי בציור של אלה ליברמן נערה בת 16. בציור היא מתארת את ההעמסה של היהודים שחיו בגטו בנדין אל רכבות  משלוחים אל מכנה ההשמדה. בחרתי בציור זה כי גם הנערה הזאת כמוני בת 16 עם שוני מאוד גדול שחיה בתקופה קשה ונחשפה לזבאות ומוות בגיל כל כך צעיר.

# data[].attributes.headline
עדי דיקנשטיין

# data[].attributes.subject
עדי דיקנשטיין

# data[].attributes.body
הזמנה לתכנית בבית היתומים של יאנווש קורצ'אק
יאנוש קורצ'אק היה רופא, סופר ומחנך יהודי-פולני. כמנהל בית היתומים בגטו ורשה, קורצ'אק סרב להצעות של חבריו הפולנים לעזוב את בית היתומים ולקבל מסתור בצד הארי של ורשה. ב-5 לאוגוסט 1942, הוא הלך יחד עם ילדי בית היתומים שהיו כה יקרים לו לטרבלינקה ונרצח יחד איתם בתאי הגזים.
אני בחרתי בזה בגלל שיאנוש עשה מעשה טוב להציל ולשמור על הילדים התיאומים , וגם זה שהוא נפטר איתם זה משהו שלא כל אחד יעשה בשבילהם.

# data[].attributes.body
אני בחרתי דו"ח על התפשטות מחלת הטיפוס 1941-1939 מכיוון שלדעתי דוח זה הוא חלק היסטורי חשוב בשואה, שמראה את העלייה הגבוהה והקשה של מחלות אצל היהודים בגטו, ואת התנאים הקשיים שחיו בו. לדעתי, דוח זה מראה את החשיבות של הארכיון ואת האמצעיים ההיסטוריים שהעולם ראה בזכות הארכיון.

# data[].attributes.headline
אוריאן ומיכל  

# data[].attributes.subject
אוריאן ומיכל  

# data[].attributes.body
*בחרנו בצילום של יומן זה כי הילדה שכתבה את היומן הזה מספרת על הרגשות שלה על מי היא עוברת את היומן כתבה ביום שירד גשם היא לא יכלה לצאת החוצה לכן כותבת ליומן כותבת שם עוד היה "רגוע" יותר באותו זמן שהיא כתבה ליומן מספרת שלאחר כמה חודשים שקיבלה את היומן ב שנת 1942 ב 7 במאי נשלחו ההורים שלה ואחותה לגטו טרזין לאחר כחודש בגטו, נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצחו את היומן תרמה למוזיאון תושבת שבדיה, שאמה הייתה חברתה לכיתה של זוזנה.

מנהלת הארכיון במוזיאון, ענת ברייטמן, אמרה בעקבות חשיפת היומן כי מדובר במסמך מרגש. "בעיקר ניתן לראות בו כיצד הילדה מנסה לשמור על הסדר הישן, להמשיך ולנהל שגרת חיים חברתית על רקע האירועים הקשים שמתרחשים סביבה, והם כמעט לא חודרים לעולם שאותו היא מתארת".

את הפרטים על סיליביה ומה שעלה בגורלה אספו בבית לוחמי הגטאות מסיפוריה של התורמת, וממידע שנמצא ביד ושם. במוזיאון מבקשים מכל מי שיש לו מידע על הילדה ומשפחתה, לפנות למוזיאון ולמסור את המידע

# data[].attributes.headline
אלמוג -בחרתי בתמונה מתוך יומנו של מייסד ארכיון עונג שבת, עניין אותי מאד להתרשם מהעדויות והמסמכים שהשתמרו

# data[].attributes.subject
אלמוג -בחרתי בתמונה מתוך יומנו של מייסד ארכיון עונג שבת, עניין אותי מאד להתרשם מהעדויות והמסמכים שהשתמרו

# data[].attributes.attachment_caption
סיפור מאת פרץ אופוצ'ינסקי

# data[].attributes.body
תמונה זו היא סיפור שנוצר על ידי פרץ אופוצ'ינסקי על ההברחות ברחוב קוזיה בגטו. בסיפור זה הוא מתאר את ההברחות של האוכל באמצע הלילה ומסביר על כך שהיו אנשים שהבריחו אוכל דרך גגות בתים, חורים צרים, דרך מרתפים ואפילו דרך חומת הגטו, והוא אומר שבזכות אותם האנשים ניצלו עוד המון יהודים.באותה התקופה היה מחסור גדול באוכל והרבה יהודים מתו בעקבות זאת, ולכן הוא מתאר לנו את האנשים שהבריחו אוכל כגיבורים שללא עזרתם הרבה אנשים היו מתים בעקבות הרעב הכבד.
אני בחרתי בתמונה הזאת כי הסיפור שלו נגע לי הכי ללב. בעיני אוכל זה דבר בסיסי שכל אחד חייב בשביל להתקיים ואנחנו ביום יום לא מעריכים על כך שיש לנו אוכל בבית ולא אומרים תודה על זה. אבל אחרי שקראתי את זה הבנתי שאני לא מעריכה מספיק את מה שיש לי ושיש אנשים שהיו חולמים אפילו לפיסת לחם משהו שבעיני זה דבר בסיסי ויום יומי.

# data[].attributes.attachment_link.title
סיור מאת פרץ אופוצ'ינסקי

# data[].attributes.headline
אליס טיכונוב י'1

# data[].attributes.subject
אליס טיכונוב י'1

# data[].attributes.body
אני בחרתי יומן כי ביומן כותבים דברים אישיים ואינטימיים. ונשקפת בו המציאות האמיתית. יש בו שפע פרטים מחיי היום יום לשרוד. פעולות ואירועים שקרו בגטו ועל סיפורים ושמות אמיתיים על אנשים. על המחשבות שלהם והפחדים שלהם על המוות.

# data[].attributes.body
בחרתי תמונה זו המציגה פעילות של מחתרת בגטו כי עדיין היהודים ניסו להילחם בנאצים.