# data[].attributes.headline
Преподобний Нестор-Л

# data[].attributes.body
Преподобний Нестор-Літописець

# data[].attributes.headline
Преподобний Нестор-Л

# data[].attributes.body
Преподобний Нестор-Літописець – киянин, у сімнадцять років прийшов у Києво-Печерську лавру послушнико. Прийняв його сам засновник монастиря преподобний Феодосій. Молитвою та послухом юний подвижник невдовзі перевершив найвиданіших старців.Під час постригу в ченці Несор був удостоєний сану ієродиякона. Книжкова справа стала змістом його життя.

# data[].attributes.headline
Через віки після Нес

# data[].attributes.body
Через віки після Нестора українською писатимуть такі великі особистості, як Тарас Шевченко, Леся Українка, Іван Франко та Іван Котляревський, а їх творчість буде знайома людям з усього світу.

# data[].attributes.headline
Через віки після Нестора 

# data[].attributes.body
Через віки після Нестора українською писатимуть такі великі особистості, як Тарас Шевченко, Леся Українка, Іван Франко та Іван Котляревський, а їх творчість буде знайома людям з усього світу. 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
РАЗНЫЕ РАЗНОСТИ

# data[].attributes.attachment_link.title
Старовинна легенда про українську мову

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Подивімося, що казали видатні письменники, діячі культури і народ про рідну мову і ще більше будемо любити і цінувати свою - солов'їну, калинову, барвінкову...

1. Українці - стародавній народ, а мова їхня багатша і всеосяжніша, ніж персидська, китайська, монгольська і всілякі інші. Евлія Челебі

2. Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову. Ми повинні бути свідомі того, що мовна проблема для нас актуальна і на початку ХХІ століття, і якщо ми не схаменемося, то матимемо дуже невтішну перспективу. Ліна Костенко

3. Рідна мова - не полова: її за вітром не розвієш. Українське прислів'я

4. Мова - то серце народу: гине мова - гине народ. Іван Огієнко

5. Мова - це кров, що оббігає тіло нації. Виточи кров - умре нація. Юліан Дзерович

Дивись також 100 прислів'їв і приказок про українську мову

6. Мова - це доля нашого народу, і вона залежить від того, як ревно ми всі плекатимемо її. Олесь Гончар

7. Бринить-співає наша мова, чарує, тішить і п'янить. Олександр Олесь

8. Рідна мова дається народові Богом, чужа - людьми, її приносять на вістрі ворожих списів. Василь Захарченко

9. Мова росте елементарно разом з душею народу. Іван Франко

10. Хто нікчемну душу має, то така ж у нього мова. Леся Українка

11. Слова росли із грунту, мов жита. Добірним зерном колосилась мова. Вона як хліб. Вона свята. І кров'ю предків тяжко пурпурова. Ліна Костенко

12. Мова для культури - те саме, що центральна нервова система для людини. Станіслав Лем

13. Граматика керує навіть царями. Жан-Батист Мольєр

14. Наші мови - це наше відображення, і якщо ви говорите мені, що наша мова занадто бідна, щоб точно висловити найкращі думки, тоді вже скажіть: що швидше ми зникнемо з лиця землі, то краще. Магатма Ганді

15. Освіта - це вид гігієни. Письмо з помилками - то як невимиті руки чи зуби. Василь Стус

Читай також Добірка онлайн-ресурсів для вдосконалення української мови

16. Мова зникає не тому, що її не вчать інші, а тому, що нею не говорять ті, хто її знає. Хосе-Марія Арце

17. Рідна мова - мати єдності, батько громадянства і сторож держави. Мікалоюс Даукша

18. Знання людині, що крила пташині. Українське прислів'я

19. Мова - духовне багатство народу. Щоб любити - треба знати, а щоб проникнути в таку тонку й неосяжну, величну й багатогранну річ, як мова, треба її любити. Василь Сухомлинський

20. Чужу мову можна вивчити за шість років, а свою треба вчити все життя. Франсуа Вольтер

21. Заговори, щоб я тебе побачив. Сократ

22. Ну що б здавалося, слова... Слова та голос - більш нічого. А серце б'ється - ожива, Як їх почує!.. Тарас Шевченко

23. Мов поганих не існує в світі, є лише погані язики. Анатолій Бортняк

Читай також 40 віршів про українську мову

24. Мова вмирає, коли наступне покоління втрачає розуміння значення слів. Василь Голобородько

25. Мова - це великий дар природи, розвинутий і вдосконалений за тисячоліття з того часу, як людина стала людиною. Кіндрат Крапива

26. Найбільше і найдорожче добро кожного народу - це його мова, та жива схованка людського духу, його багата скарбниця, в яку народ складає І своє давнє життя і свої сподіванки, розум, досвід, почування. Панас Мирний

27. Поки жива мова в устах народу, до того часу живий і народ. І нема насильства нестерпнішого, як те, що хоче відірвати в народу спадщину, створену незчисленними поколіннями його віджилих предків. Костянтин Ушинський

28. Мова - втілення думки. Що багатша думка, то багатша мова. Любімо її, вивчаймо її, розвиваймо її! Борімося за красу мови, за правильність мови, за приступність мови, за багатство мови... Максим Рильський

29. Дивуєшся дорогоцінності мови нашої: в ній що не звук, то подарунок, все крупно, зернисто, як самі перла. Микола Гоголь

30. Скільки української мовної території, стільки й української державності. Іван Заєць

31. Рідна мова на чужині ще милішою стає. Павло Грабовський

32. Мова - це глибина тисячоліть. Микита Шумило

33. Яке прекрасне рідне слово! Воно - не світ, а всі світи. Володимир Сосюра

34. Слово - то мудрості промінь, слово - то думка людська. Олена Пчілка

35. Мова - коштовний скарб народу. Іван Франко

Поради мовознавця Олександра Авраменко

Що варто знати про державну мову
Приєднуйтесь до нашої сторінки і групи у Фейсбуці, спільнот у Viber та Telegram

# data[].attributes.attachment_link.title
35 найкращих висловів про рідну мову

# data[].attributes.attachment_link.description
Відомі діячі культури про значення рідної мови

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Найдоступніший і найдієвіший спосіб покращити дикцію - скоромовки. Для дикторів, ораторів, ведучих їх промовляння - щоденний ритуал.

Освоєння скоромовок - заняття веселе та корисне. Веселе не тільки від швидкості вимови, а й від змісту скоромовки. Спробуйте тільки уявити описані в скоромовках події в реальному житті.

Є ще одна "фішка" в скоромовках. Якщо ви відпрацьовуєте щось малознайоме, в мозку створюються нові нейрони і як тільки вам зустрінуться вже відпрацьовані буквосполучення в тексті, ви автоматично промовите їх добре.

Скоромовки для дітей - це в першу чергу гра, а не навчання. Попри те, що скоромовки треба швидко проговорювати, вони вчать дитину, яка квапиться в промові, вимовляти фрази більш повільно, не "з'їдаючи" закінчення, так, щоб її розуміли, в неї покращується чіткість мовлення і тренується пам'ять.

Як вчити
✅ Обирайте скоромовки зі зрозумілими для дитини словами, або ж попередньо поясніть нові слова.
✅ Беріть скоромовки на ті звуки, які вже є у дитини, або які ви відпрацьовуєте.
✅ Додавайте ритм - проговорюючи слова у помірному темпі, відстукуйте ритм долонями чи ногами.
✅ Пришвидшуйтесь поступово.
✅ Додаючи різні ритми, у різних варіаціях, ви гарантовано додасте азарту дитині.

Можна позмагатися з друзями, хто скоріше і краще їх вимовляє або взяти за звичку вивчати одну скоромовку на тиждень. Тож вперед - складати свою добірку скоромовок з тих, що ми тут нижче для вас зібрали

Нижче ми зібрали для вас скоромовки для дорослих і дітей.

Сіло сонце на сосну,
Сонно мовило: "Засну!"
Сосни сонечко гойдали,
Сосни сонечко благали:
- Сонце, сонечко, не треба,
Стане темно нам без тебе.

Ішла баба дубнячком,
Зачепилась гапличком.
Сюди смик, туди смик -
Одчепися мій гаплик.
Бубоніла друга баба:
Ой, не дмухай на кульбабу!
Бо з кульбаби полетять
Сто малих кульбабенят.
А тим часом бабин біб розцвів у дощ -
Буде бабі біб у борщ.
Біб у борщ, біб у борщ -
Буде бабі біб у борщ.
Буде бабі, буде й діду
Смачний борщик до обіду.
Ще й до борщу на припічку в черепочку
Три карасики тріп-тріп-тріп.

Захар заліз
На перелаз.
- Захарку, злізь!
- Захарку, злазь!
Зумів залізти -
Знай, як злізти.

Два бобри брунатно-бурі бобрались в брудній баюрі. ⠀
-Правда добре, брате бобре? ⠀
-Дуже добре, брате бобре.

Ішов Прокіп, кипів окріп,
Прийшов Прокіп - кипить окріп,
Як при Прокопі, так і при Прокопі і при Прокопенятах.

Кричав Архип, Архип охрип,
Не треба Архипу кричати до хрипу.

Чучундра чучуні щось кричить.
Чучундра кричить, а чучуня мовчить.

Дзижчить над житом жвавий жук,
Бо жовтий він вдягнув кожух.

Тридцять три кораблі лавірували, лавірували, лавірували та так і не вилавірували.

Вашому Паламареві нашого Паламаря не перепаламарювати стати,
Наш Паламар вашого Паламаря перепаламарить, перевипаламарить.

Хоче залізти в шафу кішка,
Шарудить у шафі мишка.

Йшла Саша по шоссе,
і смоктала сушку.

Варвара весело сміється,
По вітру її волосся в'ється.
⠀
Життєрадісні жирафи,
Узяли журнали з шафи.
Його жужмили і м'яли,
Все одно не прочитали.

Летів горобчик,
Сів на стовпчик,
Прибіг хлопчик - утік горобчик.

Обережний хитрий лис
До нори вечерю ніс.

Павло і Пилипко Поливали липки.
Виросли липки У Павла і Пилипка

Ведмедику, ледащо, Вліз на пасіку нащо?
Буду джмеликом дзижчати,
Буду меду куштувати.

А дідусь Опанас Нам купив ананас.
Тож приходьте до нас -
Почастуємо вас.

Якось Яків сіяв мак Так-сяк, абияк.
Визрів ярий Яків мак,
Та щось коле, як їжак.

На печі, на печі
Смачні та гарячі
Пшеничні калачі.
Хочеш їсти калачі -
Не лежи на печі.

Заболіло горло в горили -
Бо горила багато говорила.

Бабин біб розцвів у дощ.
Буде бабі біб у борщ.

Пиляв Пилип поліна з лип.
Притупив пилку Пилип.

У чотирьох черепашок четверо черепашенят.
Черепашці з черепашенятами
Важко змагатися із жабенятами.

На столі стоїть сільниця,
У сільниці - сіль.

Кит кота по хвилях катав -
Кит у воді, кіт на киті.

Мурий з Муркою вечеряли куркою.
"Мур-мур-мури,
Гар-р-рні кур-р-ри!

Тишком-нишком
Вийшла мишка із нори.
В шкребетушки ніс і вушка догори.

Мила Маша мушлі в душі,
В душі мила Маша мушлі!

Тигренятко з тигром-татом
Тренувалися стрибати.

Черепаха чаплю вечором
Пригощала чаєм з печивом.
Короткі скоромовки:

Бобер на березі з бобренятами бублики пік.

Не турбуйте курку - клює курка крупку.

Летіла лелека, заклекотіла до лелеченят.

Росте липа біля Пилипа.

Бабин біб розцвів у дощ - буде бабі біб у борщ.

Босий хлопець сіно косить, роса росить ноги босі.

Ворона проворонила вороненя.

Всім подобається це куце цуценя.

Жовтий жук купив жилет, джемпер, джинси та жакет.

Їла Марина малину.

На возі коза, під возом лоза.

Став на горіх - упав на поріг.

Водовоз віз воду з водопроводу.

Король корону закріпив на корову.

А ви знали, що найдовша в світі скоромовка українською? В ній приблизно 700 слів і вона вібрала в себе понад 70 скоромовок. Її автор і виконавиця Анастасія Смєхова. Наводимо відео і текст скоромовки.

У четвер четвертого числа о четвертій дня у центрі столиці садівник розсадівникувався. Та так розсадівникувався, що разом з садом троянд висадив ще й сад азалій, сад каприфолій та розарій у садочку навпроти, потім ще навпроти, та ще навпроти. Там, де росла липа біля Пилипа, який жив із Пилипицею та пилипеленятами. Якраз із пилипеленятами у цей час пиляв Пилип поліна з лип. Притупив пилку Пилип. А потім Пилип і Пилипко поливали липки. Виросли липки й у Пилипа, й у Пилипка. А Пилипиця напекла пироги перепечені, перцем переперчені. Бо була засмучена, змучена та вимучена тим, що всю ніч миші в шафі шаруділи, шість шарфів шерстяних з`їли. І хотіла влізти в шафу кішка, там де шурхотить у шафі мишка. Але мишка раз прийшла до кішки, уклонилась кішці в ніжки, кішці - смішки, мишці - нітрішки. Та обидва потім так вимокли-перемокли під жахливою зливою під кущем, з жуком та джмелем, що здружилися. Тому був собі коточок, украв собі клубочок - та й сховався в куточок. А Пилипиха плакала-неплакала, їй плакати - нема коли. Та так з відчаю, що шарфи з'їли, голосила-переголосила, що заболіло горло в господині, бо багато говорила, переговорила, перенаговорювала на мишку, кішку, й сусідську кішку й мишку, та ще й шишки на сосні та шахи на столі. І побігла стежинами, поміж ожинами, туди, де у діброві - дуби, під дубами - гриби, трава - між грибами, хмарки - над дубами. Й млин стоїть, скоро не вистоїть. Прилетіли горобці - говорили про крупці; не про крупці, не про крупицю, а про круп'ячко. От і набрала Пилипиця на млинІ борошна та крупячка жменями й торбинами. А на пагорбі одна торба впала та котилася з високого горбА, в торбі паляниця Пилипу й Пилипиці. Пилип знизу верещить, Пилипиця зверху пищить, торбина тріщить. Одначе котилася вона, не перекотилася, тріщала, та не тріснула. Як раз у цей час їхала Хима до Максима візком-тарадайкою; тарадайка торохкоче, сива кобила везти не хоче. Бо підкова клокоче. Наче лелека до лелеченят летіла й клекотіла. От біля тарадайки з її хазяйкою й спіймала Пилипиця торбицю. А поруч чорно-білий чорногуз у болото чорне вгруз і чапля сохла, чапля чахла, чапля здохла. Дорогою Пилипиця зупинилася біля броду, біля саду, там, де бабин виораний город. Де барабанять по городу бараболя та горох. А горох у городі виріс небувалий, одначе горобці город пограбували. Одне втішило, що бабин біб розцвів у дощ. Буде бабі біб у борщ. Набрала й бобів собі господиня, й гороху. А трохи далі в горішнику горішенька горішками обвішана. Обтрушують горішки Орішка та Тимішка. Попросила в малих малу жменю малих горіхів для милих своїх малих. Їхній батько Гриць ніс горіх через поріг. Став на горіх, упав на поріг. Тому що всю ніч пильно поле пильнував, перепелів полював. А Пилипиця згадала, як приснивсь сьогодні сон сусідці, що приніс їй сусіда сік з суниці. То вона вже за суницю не питала, лише горіхів повну жменю набрала. Й побігла знов Пилипиця поміж ожинами назад стежинами додому, щоб напекти для синів-молодців свіженьких млинців, пироги ж були - перепечені, перцем переперчені. А вона ж, мов та квочка, що ходить коло кілочка, водить діточок коло квіточок, над своїми синами носиться без устану. Тому за годину були у печі смачні та гарячі пшеничні калачі. Зі свіжою ожиною, бабиними бобами, горохом та сиром з горіхами з горішника, що збирали Тимошка й Оришка. І хвалили молодці ті млинці на молоці і гарячі калачі, що пеклися у печі. Коржі - з медом, коржі - з маком, і смаженя - з пастернаком, і галушкИ - з лютим перцем, господиню з добрим серцем, що ще й сусідам усім за спасибі дала ще й хрону, дала риби, мАківку - до мачини, перченятко - до перчини. А потім чорним вечором пригощала й синів, і гостей чаєм з печивом. А дідусь Опанас купив ананас. Кликав: "Приходьте до нас - почастуємо вас!". А Пилипиця стільки наготувала-переготувала, що не до ананасів їй було, і вона кликала-перекликала усіх сусідів та їхніх сусідів із сусідніх дворів до себе, та накликала усе місто. Їли-їли - не переїли, та ще й на завтра лишилося. Тож хочеш їсти калачі - не лежи на печі! От такий вийшов бенкет на весь світ, а все через того садівника, що розсадівникувався своєю розсадою троянд.
Читай також Загадки: цікава гра для розвитку кругозору та стимулювання мислення Приєднуйтесь до нашої сторінки і групи у Фейсбуці, спільнот у Viber та Telegram

# data[].attributes.attachment_link.title
Скоромовки як засіб покращити дикцію

# data[].attributes.attachment_link.description
Найдоступніший і найдієвіший спосіб покращити дикцію - скоромовки. Для дикторів, ораторів, ведучих їх промовляння - щоденний ритуал. Освоєння скоромовок - заняття веселе та корисне. Веселе не тільки від швидкості вимови, а й від змісту скоромовки. Спробуйте тільки уявити описані в скоромовках події в реальному житті. Є ще одна "фішка" в скоромовках.

# data[].attributes.headline
•	Мова – то серце народу: гине мова – гине народ.                                                                                 •	На кожному кроці й кожної хвилини охороняй честь своєї рідної мови, як свою власну і навіть більше – як честь своєї нації. Хто не береже честі своєї рідної мови, той підкопує основи своєї нації.                                       •	Розмовляй у родині своїй тільки рідною мовою. Це принесе тобі правдиву насолоду шляхетного почуття сповнення найбільшого обов'язку щодо свого народу.                                  •	Хто в родині своїй розмовляє не рідною мовою, той стоїть на дорозі до винародовлення – найбільшого непрощенного гріха проти свого народу.                                           •	Бережи своє особове ім'я і родове прізвище в повній національній формі й ніколи не змінюй їх на чужі.   

# data[].attributes.subject
•	Мова – то серце народу: гине мова – гине народ.                                                                                 •	На кожному кроці й кожної хвилини охороняй честь своєї рідної мови, як свою власну і навіть більше – як честь своєї нації. Хто не береже честі своєї рідної мови, той підкопує основи своєї нації.                                       •	Розмовляй у родині своїй тільки рідною мовою. Це принесе тобі правдиву насолоду шляхетного почуття сповнення найбільшого обов'язку щодо свого народу.                                  •	Хто в родині своїй розмовляє не рідною мовою, той стоїть на дорозі до винародовлення – найбільшого непрощенного гріха проти свого народу.                                           •	Бережи своє особове ім'я і родове прізвище в повній національній формі й ніколи не змінюй їх на чужі.   

# data[].attributes.headline
«Рідна мова на чужині ще милішою стає.» 

# data[].attributes.subject
«Рідна мова на чужині ще милішою стає.» 

# data[].attributes.headline
«Освіта – це вид гігієни. Письмо з помилками – то як невимиті руки чи зуби.»

# data[].attributes.subject
«Освіта – це вид гігієни. Письмо з помилками – то як невимиті руки чи зуби.»

# data[].attributes.headline
«Мова – коштовний скарб народу.»

# data[].attributes.subject
«Мова – коштовний скарб народу.»

# data[].attributes.headline
«Слова росли із грунту, мов жита.  Добірним зерном колосилась мова.  Вона як хліб.  Вона свята. І кров’ю предків тяжко пурпурова.»                             

# data[].attributes.subject
«Слова росли із грунту, мов жита.  Добірним зерном колосилась мова.  Вона як хліб.  Вона свята. І кров’ю предків тяжко пурпурова.»                             

# data[].attributes.headline
«Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову. Ми повинні бути свідомі того, що мовна проблема для нас актуальна і на початку ХХІ століття, і якщо ми не схаменемося, то матимемо дуже невтішну перспективу.» 

# data[].attributes.subject
«Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову. Ми повинні бути свідомі того, що мовна проблема для нас актуальна і на початку ХХІ століття, і якщо ми не схаменемося, то матимемо дуже невтішну перспективу.» 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасия Смехова

# data[].attributes.attachment_link.title
НАЙДОВША СКОРОМОВКА У СВІТІ

# data[].attributes.headline
Аудіокнига "Повість минулих літ"  Читає Василь Обручов 

# data[].attributes.subject
Аудіокнига "Повість минулих літ"  Читає Василь Обручов 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
АудіоКниги Українською

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Нестор Літописець

# data[].attributes.attachment_link.title
Нестор Літописець - Повість минулих літ

# data[].attributes.attachment_link.description
Це – один з найдавніших творів світової літератури, перша в Київській Русі пам`ятка, в якій історія держави показана на широкому тлі світових подій. У творі, який створювався в ХI – на початку ХII ст. Нестором та іншими літописцями, висвітлюється історія східних слов`ян та

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
А по сьому прийшли білі угри і успадкували землю Слов'янську, прогнавши волохів, які раніш захопили були Слов'янську землі. Бо ці угри з'явилися за Іраклія, цесаря [грецького], які ходили [з ним] на Хоздроя, цесаря перського.

У ті самі часи існували й обри, що воювали проти цесаря Іраклія і мало його не схопили 15. Ці ж обри воювали проти слов'ян і приму-чили дулібів, що [теж] були слов'янами, і насильство вони чинили жінкам дулібським: якщо поїхати [треба] було обринові, [то] не давав він запрягти ні коня, ні вола, а велів упрягти три, або чотири, або п'ять жінок у телігу і повезти обрина, - і так мучили вони дулібів 16. Були ж обри тілом великі, а умом горді, і потребив їх бог, і померли вони всі, і не зостався ані один обрин. І єсть приказка в Русі й до сьогодні: "Погинули вони, як обри", - бо нема їхнього ні племені, ні потомства.

Після цих же прийшли печеніги, а потім ішли чорні угри мимо Києва, - але опісля, за [часів] Олега.

Поляни, що жили особно, як ото ми сказали, були з роду слов'янського і назвалися полянами, а деревляни теж [пішли] від слов'ян і назвалися древлянами. Радимичі ж і вятичі [походять] од ляхів. Бо було в ляхів два брати - [один] Радим, а другий Вятко. І, прийшовши, сіли вони: Радим на [ріці] Сожу, [од якого] й прозвалися радимичі, а Вятко сів своїм родом по Оці; од нього прозвалися вятичі. І жили в мирі поляни, і древляни, і сіверяни, і радимичі, і вятичі, і хорвати. Дуліби тоді жили по Бугу, де нині волиняни, а уличі [й] тиверці сиділи по [другому] Бугу і по Дніпру; сиділи вони також поблизу Дунаю. І було множество їх, бо сиділи вони по Бугові й по Дніпру аж до моря, і єсть городи їх і до сьогодні. Через те називали їх греки "Велика Скіфія".

[Усі племена] мали ж свої обичаї, і закони предків своїх, і заповіти, кожне - свій норов. Так, поляни мали звичай своїх предків, тихий і лагідний, і поштивість до невісток своїх, і до сестер, і до матерів своїх, а невістки до свекрів своїх і до діверів велику пошану мали. І весільний звичай мали вони: не ход'ив жених по молоду, а приводили [її] ввечері; а назавтра приносили [для її родини те], що за неї дадуть. А деревляни жили подібно до звірів, жили по-скотськи: і вбивали вони один одного, [і] їли все нечисте, і весіль у них не було, а умикали вони дівчат коло води. А радимичі, і вятичі, і сіверяни один обичай мали: жили вони в лісі, як ото всякий звір, їли все нечисте, і срамослів'я [було] в них перед батьками і перед невістками.

Сей же обичай держали і кривичі, й інші погани, не відаючи закону божого, бо творили вони самі собі закон.

Говорить Георгій [Амартол] у літопису, що "кожному народові [дано] закон. В одних є писаний, а в других - звичай, який ті, що не мають [писаного] закону, вважають отчим законом. Серед них же - це насамперед сіри, які живуть на краю Землі. Вони мають закон отців своїх і звичай: не розпутствувати, не перелюбствувати, не красти, не обмовляти, чи убивати, чи загалом усім діяти зло.

[Такий] же закон і в бактріян, - яких називають брахманами й островичами 18, - котрі за настановами прадідів і з благочестя м'яса не їдять, вина не п'ють, блуду не чинять і ніякого зла не коять через страх великий перед богом . Бо ж явно інакше в прилеглих до них індів - убивців, негідників, гнівливих надприродно: адже у внутрішній [частині] країни їхньої людей їдять і подорожніх убивають, та ще й одні одних 19 вони їдять, яко пси.

А інший закон у халдеїв і вавілонян: брати. [за себе] матерів, і з дітьми братів блуд чинити, і вбивати. Усяке безстидне діло вони діють, вважаючи його за доброчесне, навіть якщо й далеко від землі своєї вони будуть.

Інший же закон у гелів: жінки в них орють, і доми зводять, і мужські діла роблять. Але [й] розпутствує [кожна], скільки хоче, бо мужі їхні зовсім їх не здержують і не ревнують. У них же є і хоробрі жінки, здатні ловити звірів. Володіють [ці] жінки мужами своїми і володарюють над ними.

У Британії ж багато мужів з однією жінкою сплять і так само багато жінок з одним мужем задовольняють похіть, і беззаконня як закон отчий чинять вони щедро і нездержливе.

Амазонки ж мужа не .мають, яко скот безсловесний, а один раз на рік, під весняні дні, ідуть вони із землі своєї і злягаються з навколишніми мужами, вважаючи цей час за якесь для них торжество і велике празникування. Коли [ж] од них зачнуть вони у чреві. то знову розбіжаться звідси всі. А як прийде пора родити [і] якщо народиться хлопча - погублять його, якщо ж дівочої статі - то її вигодують і дбайливо її виростять".

Так само оце й нині, при нас, половці держать закон предків своїх: кров проливати і вихвалятися цим. І їдять вони мертвечину і всяку нечисть, хом'яків і ховрахів. А [за себе] беруть вони мачух своїх і ятрівок, і інші [сповняють] обичаї отців своїх. А ми ж, християни, - скільки [єсть] земель, що вірують у святую трійцю, і в єдине хрещення, і в єдину віру, - закон маємо один, оскільки ми в Христа охрестилися і в Христа втілились.

По сих же літах, по смерті братів сих, [Кия, Щека і Хорива], утискувалися [поляни] деревлянами та іншими навколишніми [племенами] . І знайшли їх хозари, коли вони сиділи в лісах на горах, і сказали хозари: "Платіте нам данину". Поляни тоді, порадившись, дали [їм] од диму по мечу. І понесли [це] хозари князеві своєму і старійшинам своїм, і сказали їм: "Ось, знайшли ми данину нову". А ті запитали їх: "Звідки?" І вони сказали їм: "В лісі на горах, над рікою Дніпровською". А ті запитали: "Що вони дали?" І вони показали меч, і мовили старці хозарські: "Недобра [се] данина, княже. Ми здобули [її] однобічним оружжям, себто шаблями, а сих оружжя обоюдогостре, себто мечі. Сі будуть брати данину і з нас, і з інших земель". І все це збулося, [бо] говорили вони не з своєї волі, а за божим повелінням.

Так [було] й за фараона [Рамзеса?], цесаря єгипетського, коли привели перед фараона Мойсея, і мовили старці фараонові: "Сей усмирить землю Єгипетську". Як воно й сталося: погинули єгиптяни од Мойсея, а спершу [євреї] були в рабстві у них. Отак і ці [хозари]: спершу вони володіли, а опісля [ними] самими володіють. Як ото воно й сталося: володіють бо хозарами руські князі й до сьогоднішнього дня.

У РІК 6360 [852], індикта 1 15, коли почав Михайло цесарствувати, стала називатися [наша земля] - Руська земля. А про се ми довідалися [з того], що за сього цесаря приходила Русь на Цесароград, як ото писав [Георгій] у літописанні грецькому2. Тим-то і звідси почнемо, і числа положимо.

Отже, від Адама до потопу 2242 роки, а від потопу до Авраама 1082 роки; від Авраама до виходу Мойсеевого [з Єгипту] 430 років, од виходу Мойсеевого до Давида 601 рік; від [смерті] Давида і од початку цесарювання Соломонового до полонення Єрусалима 448 років; од полонення до [початку цесарювання] Олександра [Македонського] 313 років, од [смерті] Олександра до різдва Христового 333 роки. Од різдва Христового до [початку цесарювання] Костянтина [Великого] 318 років, а од [початку цесарювання] Костянтина до [смерті] Михайла сього 542 роки 3.

Од першого року [цесарювання] Михайла сього до першого року [княжіння в Києві] Олега, руського князя, 29 літ; од першого року Олегового, відтоді, як він сів у Києві, до першого року [княжіння] Ігоревого 31 рік; од першого року [княжіння] Ігоревого до першого року [княжіння] Святославового 33 роки; од першого року [життя] Святославового до першого року [княжіння] Ярополкового 28 років. Ярополк [Святославич] княжив 8 літ, Володимир [Святославич] княжив 37 літ, Ярослав [Володимирович] княжив 40 літ. Тому-то від смерті Святославової до смерті Ярославової 85 літ, од смерті Ярославової до смерті Святополкової4 60 літ.

Та ми до попереднього повернемось і розкажемо, що вдіялося в ці літа, як ото ми раніш почали були - [у] перший рік [цесарювання] Михайла, - і по порядку положимо числа [літ].

У РІК 6361 [853].

У РІК 6362[854].

У РІК 6363[855].

У РІК 6364 [856].

У РІК 6365[857].

У РІК 6366 [858]. Михайло-цесар з військом рушив берегом і морем на Болгар. Болгари ж, побачивши, [що] не могли вони стати насупроти, просили охрестити їх [і дали згоду] покорятися грекам. Цесар, отож, охрестив князя їхнього [Бориса] і бояр усіх, і мир учинив з Болгарами 1.

У РІК 6367 [859]. Варяги, приходячи | із замор'я, брали данина з чуді, і з словен, і з мері, і з весі, [і з] кривичів. А хозари оралі. з полян, і з сіверян, і з вятичів; брали вони по білій вивірці 1 - стільки від диму.

У РІК 6368[860].

У РІК 6369[861].

У РІК 6370[862]. Вигнали [чудь, словени, кривичі і весь] варягів за море, і не дали їм данини, і стали самі в себе володіти. І не було в них правди, і встав рід на рід, і були усобиці в них, і воювати вони між собою почали. І сказали вони: "Пошукаємо самі собі князя, який би володів нами і рядив за угодою, по праву".

Пішли вони за море до варягів, до русі. Бо так звали тих варягів - русь, як ото одні звуться свеями, а другі - норманами, англа-ми, інші - готами, - отак і ці. Сказали русі чудь, словени, кривич і весь: "Земля наша велика і щедра 1, а порядку в ній нема. Ідіть-но княжити і володіти нами".

І вибралося троє братів із родами своїми, і з собою всю узяли русь. І прийшли вони спершу до словен, і поставили город Ладогу. І сів у Ладозі найстарший [брат] Рюрик, а другий, Синеус, - на Білім озері, а третій, Трувор, - в [городі] Ізборську. І од тих варягів дістала [свою] назву Руська земля 2.

А по двох літах помер Синеус і брат його Трувор, і взяв Рюрик волость усю один. І, прийшовши до [озера] Ільменя, поставив він город над Волховом, і назвали його Новгородом. І сів він тут, князюючи і роздаючи мужам своїм волості, [звелівши їм] городи ставити: тому - Полоцьк, тому - Ростов, другому - Білоозеро. А варяги по тих городах є приходні. Перші насельники в Новгороді - словени, а в Полоцьку - кривичі, в Ростові - меря, у Білоозері - весь, в Муромі - мурома. І тими всіма володів Рюрик.

І було в нього два мужі, Аскольд і Дір, не його племені, а бояри. І відпросилися вони [в Рюрика піти] до Цесарограда з родом своїм, і рушили обидва по Дніпру. Ідучи мимо, узріли вони на горі городок і запитали, кажучи: "Чий се город?" А вони, [тамтешні жителі], сказали: "Було троє братів, Кий, Щек [і] Хорив, які зробили город сей і згинули.

# data[].attributes.attachment_link.title
Повість минулих літ - Нестор Літописець, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
А по сьому прийшли білі угри і успадкували землю Слов'янську, прогнавши волохів, які раніш захопили були Слов'янську землі. Бо ці угри з'явилися за Іраклія, цесаря [грецького], які ходили [з ним] на Хоздроя, цесаря перського. У ті самі часи існували й обри, що воювали проти цесаря Іраклія і мало його не схопили 15.