# data[].attributes.headline
ПСИХОЛОГІЧНА ПІДТРИМКА УЧАСНИКІВ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ В УМОВАХ ВІЙНИ

# data[].attributes.subject
ПСИХОЛОГІЧНА ПІДТРИМКА УЧАСНИКІВ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ В УМОВАХ ВІЙНИ

# data[].attributes.attachment_link.title
Перегляд ПСИХОЛОГІЧНА ПІДТРИМКА УЧАСНИКІВ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ В УМОВАХ ВІЙНИ

# data[].attributes.attachment_link.description
Повернутися до подробиць статті ПСИХОЛОГІЧНА ПІДТРИМКА УЧАСНИКІВ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ В УМОВАХ ВІЙНИ Завантажити Завантажити PDF

# data[].attributes.headline
«Як підтримати дитину під час війни?»

# data[].attributes.subject
«Як підтримати дитину під час війни?»

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Курс створений для того, щоб допомогти дітям та їхнім батькам пережити війну та її страшні наслідки, навчитися правильно реагувати на стресові ситуації та залишатися сильними.

Курс створений для того, щоб допомогти дітям та їхнім батькам пережити війну та її страшні наслідки, навчитися правильно реагувати на стресові ситуації та залишатися сильними.

До війни не можна призвичаїтись. Водночас ми маємо навчитись убезпечувати своїх дітей від згубних наслідків травматизації та стресу.

Із цього курсу ви дізнаєтесь, як допомогти дитині та собі у складні часи, як говорити з дитиною про війну. Як долати її страхи та тривоги. Боротися із панічними атаками. Реагувати на істерики.

Окрім лекцій, у курсі є практичні блоки з іграми, які допоможуть вам і вашій дитині подолати стрес.

Для кого цей курс:

Цей курс створено передовсім для батьків, опікунів, вихователів і вчителів, проте він буде цікавим та корисним усім, хто переживає складні часи під час війни. Навіть тим, хто зараз цього не визнає чи не усвідомлює.

Структура курсу

Знайомство і стабілізація

Батьківський ресурс і самодопомога

Поведінка дітей під час стресу: на що звернути увагу

Як засинати легко та боротися із жахами

Як допомогти дитині подолати шок

Як реагувати на істерику дитини

Що робити під час панічної атаки у дитини

Як допомогти дитині адаптуватися до нового

Практичний блок: ігри, щоб впоратися з агресією, тривогою та додати стійкості

Курс "Як підтримати дитину під час війни?" розроблений у межах Програми "Електронне урядування задля підзвітності влади та участі громади" (Програма EGAP), яка реалізується Фондом Східна Європа та Фондом Innovabridge у партнерстві з Міністерством цифрової трансформації за підтримки Швейцарії.

Ведуча курсу

Світлана Ройз

Дитяча, сімейна психологиня-практик із 20-річним досвідом, керівниця психологічної студії, авторка книг, освітніх проєктів і курсів з дитячої та сімейної психології для батьків, педагогів, медиків, психологів

# data[].attributes.attachment_link.title
Як підтримати дитину під час війни?

# data[].attributes.attachment_link.description
Курс створений для того, щоб допомогти дітям та їхнім батькам пережити війну та її страшні наслідки, навчитися правильно реагувати на стресові ситуації та залишатися сильними. Курс створений для того, щоб допомогти дітям та їхнім батькам пережити війну та її страшні наслідки, навчитися правильно реагувати на стресові ситуації та залишатися сильними.

# data[].attributes.headline
Як організувати роботу з учнями та їх психологічну підтримку в умовах війни: рекомендації Державної служби якості освіти

# data[].attributes.subject
Як організувати роботу з учнями та їх психологічну підтримку в умовах війни: рекомендації Державної служби якості освіти

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Державна служба якості освіти України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В умовах війни учні особливо потребують підтримки.

Державна служба якості освіти у співпраці з ініціативою "Система забезпечення якості освіти", що впроваджується в межах проєкту " Супровід урядових реформ в Україні " (SURGe), та командою підтримки реформ Міністерства освіти і науки України розробили поради для керівників шкіл щодо організації освітнього процесу в умовах війни.

Підтримку учням вчитель може продемонструвати перш за все власними стійкістю та спокоєм. При цьому директору школи важливо оцінити психоемоційний стан педагогів та їх готовність до спілкування з учнями, перш ніж допускати їх до навчальних занять.

Коли ж вчитель починає спілкування з учнями, в жодному разі не можна заперечувати реальність. Недопустимими є фрази "Нічого страшного не відбувається", "Усе добре" тощо. Починаючи урок, вчителю варто запитати в учнів, чи всі почуваються у безпеці, поцікавитися про самопочуття дітей, надати можливість висловитися тим учням, які цього потребують.

Коли діти запитують про війну чи військові події, вчителеві варто відповідати коротко, спокійно та використовуючи факти.

Коригування черговості вивчення навчального матеріалу

Після вимушених канікул варто відкоригувати черговість вивчення навчального матеріалу відповідно до актуальних потреб учнів. Цей процес потребує залученості кожного педагога, оскільки саме вчитель має визначатись, на яких конкретних ситуаціях варто акцентувати увагу учнів.

В умовах війни педагогам варто звертатись до вправ, які рекомендують психологи та психотерапевти. Важливо, щоб діти набули навичок самодопомоги під час стресу (для молодших школярів це має відбуватися спільно з дорослими - батьками, родичами, знайомими, учителями). На уроці можна застосовувати дихальні чи тілесні вправи, що допомагають заспокоїтися та зняти напругу.

Психологічна підтримка дітей

Дітям, які вимушено переселилися з зони бойових дій, варто на перших етапах приділити особливу увагу: познайомити їх з усіма дітьми, запропонувати гуртом привітатися, промовивши теплі лагідні слова; звертатися до дітей на ім'я, залучати до участі в полілозі, всіляко підтримувати їхнє бажання висловитись.

Якщо діти не йдуть на контакт, мовчать, вимикають камеру під час онлайн-заняття, не варто їх змушувати спілкуватися. Вчителю варто озвучити, що він або вона поважає їхній вибір не відповідати. Не слід наголошувати на тому, що ці діти є переселенцями, постраждали від війни, або занадто емоційно реагувати на їхню присутність (виявляти жалість тощо). Це може підсилювати в негативні переживання дітей.

Формування наскрізних умінь

Особливу увагу на уроках варто приділити навчанню учнів розуміти, виражати та керувати власними емоціями. Для цього варто застосовувати спеціальні вправи на кожному уроці. Вправи може розробити та надати вчителям шкільний практичний психолог. З деякими вправами можна ознайомитися в " Посібнику самодопомоги" та тренінговій програмі " Вчимося керувати емоціями ".

В умовах інформаційної війни важливо розвивати в учнів критичне мислення: вирізняти офіційні джерела інформації, сумніватися, уміти перевіряти інформацію, щоб розпізнавати фейки, аналізувати різні точки зору, розрізняти переконливі аргументи та прояви маніпуляції. Такі вправи педагогам варто використовувати на кожному уроці.

Для розвитку критичного мислення в учнів початкової школи можна скористатися навчально-методичним посібником " Розвиток критичного мислення в учнів початкової школи ".

Додаткові джерела для підготовки занять із медіаграмотності:

В умовах війни надзвичайно важливим залишається уміння співпрацювати з іншими, підтримувати один одного, вести конструктивний діалог. Тому вчителям буде доречно організувати різноманітні форми співпраці під час онлайн-уроків та поза ними. В асинхронному режимі рекомендовано давати учням різні завдання, які діти могли б виконувати чи обговорювати в парах чи групах.
Інформаційний матеріал підготовлено для Державної служби якості освіти в межах ініціативи "Система забезпечення якості освіти", що впроваджується в межах проєкту "Супровід урядових реформ в Україні" (SURGe), та у співпраці з командою підтримки реформ Міністерства освіти і науки України. "Супровід урядових реформ в Україні" (SURGe) є проєктом міжнародної технічної допомоги, що реалізується компанією Alinea International та фінансується Урядом Канади.

Як організувати роботу з учнями та їх психологічну підтримку в умовах війни: рекомендації Державної служби якості освіти

В умовах війни учні особливо потребують підтримки.

Державна служба якості освіти у співпраці з ініціативою "Система забезпечення якості освіти", що впроваджується в межах проєкту " Супровід урядових реформ в Україні " (SURGe), та командою підтримки реформ Міністерства освіти і науки України розробили поради для керівників шкіл щодо організації освітнього процесу в умовах війни.

Підтримку учням вчитель може продемонструвати перш за все власними стійкістю та спокоєм. При цьому директору школи важливо оцінити психоемоційний стан педагогів та їх готовність до спілкування з учнями, перш ніж допускати їх до навчальних занять.

Коли ж вчитель починає спілкування з учнями, в жодному разі не можна заперечувати реальність. Недопустимими є фрази "Нічого страшного не відбувається", "Усе добре" тощо. Починаючи урок, вчителю варто запитати в учнів, чи всі почуваються у безпеці, поцікавитися про самопочуття дітей, надати можливість висловитися тим учням, які цього потребують.

Коли діти запитують про війну чи військові події, вчителеві варто відповідати коротко, спокійно та використовуючи факти.

Коригування черговості вивчення навчального матеріалу

Після вимушених канікул варто відкоригувати черговість вивчення навчального матеріалу відповідно до актуальних потреб учнів. Цей процес потребує залученості кожного педагога, оскільки саме вчитель має визначатись, на яких конкретних ситуаціях варто акцентувати увагу учнів.

В умовах війни педагогам варто звертатись до вправ, які рекомендують психологи та психотерапевти. Важливо, щоб діти набули навичок самодопомоги під час стресу (для молодших школярів це має відбуватися спільно з дорослими - батьками, родичами, знайомими, учителями). На уроці можна застосовувати дихальні чи тілесні вправи, що допомагають заспокоїтися та зняти напругу.

Психологічна підтримка дітей

Дітям, які вимушено переселилися з зони бойових дій, варто на перших етапах приділити особливу увагу: познайомити їх з усіма дітьми, запропонувати гуртом привітатися, промовивши теплі лагідні слова; звертатися до дітей на ім'я, залучати до участі в полілозі, всіляко підтримувати їхнє бажання висловитись.

Якщо діти не йдуть на контакт, мовчать, вимикають камеру під час онлайн-заняття, не варто їх змушувати спілкуватися. Вчителю варто озвучити, що він або вона поважає їхній вибір не відповідати. Не слід наголошувати на тому, що ці діти є переселенцями, постраждали від війни, або занадто емоційно реагувати на їхню присутність (виявляти жалість тощо). Це може підсилювати в негативні переживання дітей.

Формування наскрізних умінь

Особливу увагу на уроках варто приділити навчанню учнів розуміти, виражати та керувати власними емоціями. Для цього варто застосовувати спеціальні вправи на кожному уроці. Вправи може розробити та надати вчителям шкільний практичний психолог. З деякими вправами можна ознайомитися в " Посібнику самодопомоги" та тренінговій програмі " Вчимося керувати емоціями ".

В умовах інформаційної війни важливо розвивати в учнів критичне мислення: вирізняти офіційні джерела інформації, сумніватися, уміти перевіряти інформацію, щоб розпізнавати фейки, аналізувати різні точки зору, розрізняти переконливі аргументи та прояви маніпуляції. Такі вправи педагогам варто використовувати на кожному уроці.

Для розвитку критичного мислення в учнів початкової школи можна скористатися навчально-методичним посібником " Розвиток критичного мислення в учнів початкової школи ".

Додаткові джерела для підготовки занять із медіаграмотності:

В умовах війни надзвичайно важливим залишається уміння співпрацювати з іншими, підтримувати один одного, вести конструктивний діалог. Тому вчителям буде доречно організувати різноманітні форми співпраці під час онлайн-уроків та поза ними. В асинхронному режимі рекомендовано давати учням різні завдання, які діти могли б виконувати чи обговорювати в парах чи групах.
Інформаційний матеріал підготовлено для Державної служби якості освіти в межах ініціативи "Система забезпечення якості освіти", що впроваджується в межах проєкту "Супровід урядових реформ в Україні" (SURGe), та у співпраці з командою підтримки реформ Міністерства освіти і науки України. "Супровід урядових реформ в Україні" (SURGe) є проєктом міжнародної технічної допомоги, що реалізується компанією Alinea International та фінансується Урядом Канади.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як організувати роботу з учнями та їх психологічну підтримку в умовах війни: рекомендації Державної служби якості освіти - Державна служба якості освіти України

# data[].attributes.attachment_link.description
В умовах війни учні особливо потребують підтримки. Державна служба якості освіти у співпраці з ініціативою "Система забезпечення якості освіти", що впроваджується в межах проєкту " Супровід урядових реформ в Україні " (SURGe), та командою підтримки реформ Міністерства освіти і науки України розробили поради для керівників шкіл щодо організації освітнього процесу в умовах війни.

# data[].attributes.headline
ПОВЕДІНКОВІ ОСОБЛИВОСТІ ПІДЛІТКІВ-ПЕРЕСЕЛЕНЦІВ: КОРИСНА ІНФОРМАЦІЯ ВІД ПСИХОЛОГІ

# data[].attributes.subject
ПОВЕДІНКОВІ ОСОБЛИВОСТІ ПІДЛІТКІВ-ПЕРЕСЕЛЕНЦІВ: КОРИСНА ІНФОРМАЦІЯ ВІД ПСИХОЛОГІ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Психологи телеграм-каналу "Підтримай дитину" підготували інформацію про поведінкові особливості дітей-переселенців.

Підліткам можуть бути властиві:

бурхливі реакції;

завмирання;

замикання в собі чи жалість до себе;

намагання уникати контактів;

групування із ровесниками, щоб не бути на самоті;

страх залишатися самому;

пошук винних;

глибоке відчуття горя;

відчуття сорому чи провини за те, що не вдалося чи не було можливості допомогти постраждалим;

реакція заперечення;

агресивність;

деструктивна поведінка (вживання алкоголю, тютюну, наркотичних речовин);

бажання виділитися;

намагання вчинити щось героїчне;

провокаційна поведінка;

прояви ризикованої чи самодеструктивної поведінки;

відчуття безпорадності та безнадії щодо сьогодення та майбутнього.

У підлітковому віці відбувається розчарування в батьках. Якщо у підлітка не склалися довірливі відносини з рідними, тоді вони шукають такі стосунки за межами родини, серед однолітків або старших за віком знайомих. Які будуть наслідки - залежить від середовища. Якщо підліток потрапляє у антисоціальну спільноту, тоді наслідки можуть бути руйнівні для його/її фізичного та психічного здоров'я. Якщо у підлітка є позитивне оточення, це матиме сприятливий вплив на його/її поведінку.

Телеграм-канал " Підтримай дитину " створено з турботою про батьків і дітей за підтримки МОН.

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство освіти і науки України - Поведінкові особливості підлітків-переселенців: корисна інформація від психологів

# data[].attributes.attachment_link.description
Психологи телеграм-каналу "Підтримай дитину" підготували інформацію про поведінкові особливості дітей-переселенців. Підліткам можуть бути властиві: бурхливі реакції; завмирання; замикання в собі чи жалість до себе; намагання уникати контактів; групування із ровесниками, щоб не бути на самоті; страх залишатися самому; пошук винних; глибоке відчуття горя; відчуття сорому чи провини за те, що не вдалося чи не було можливості допомогти постраждалим; реакція заперечення; агресивність; деструктивна поведінка (вживання алкоголю, тютюну, наркотичних речовин); бажання виділитися; намагання вчинити щось героїчне; провокаційна поведінка; прояви ризикованої чи самодеструктивної поведінки; відчуття безпорадності та безнадії щодо сьогодення та майбутнього.

# data[].attributes.headline
Поради волонтера

# data[].attributes.subject
Поради волонтера

# data[].attributes.attachment_link.title
#порадиволонтера - Explore

# data[].attributes.headline
Як впоратися з наслідками стресу та уникнути посттравматичного стресового розладу

# data[].attributes.subject
Як впоратися з наслідками стресу та уникнути посттравматичного стресового розладу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Державна служба якості освіти України

# data[].attributes.attachment_link.title
Як впоратися з наслідками стресу та уникнути посттравматичного стресового розладу

# data[].attributes.headline
Як учителям розпочати навчальний процес. 42 практики та 18 відповідей на запитання від Світлани Ройз

# data[].attributes.subject
Як учителям розпочати навчальний процес. 42 практики та 18 відповідей на запитання від Світлани Ройз

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Зараз у нас може не вистачати сил на контакти. Ви можете відчувати, як втомлюєтеся від спілкування, але саме воно зараз вкрай потрібне - це знеболює. Під час спілкування з тими, з ким ми близькі, виділяється гормон окситоцин - те, що знеболює серце, щоби воно витримало все, що з нами відбувається", - каже дитяча та сімейна психологиня Світлана Ройз.
"Нова українська школа" зробила конспект з онлайн-зустрічі психологині з учителями, що відбувалася за підтримки ЮНІСЕФ. На ній Світлана Ройз розповіла, як працює наш мозок, які практики можна виконувати самостійно та з учнями, щоби залишатися стійкими, що дає опору дітям під час війни Далі - пряма мова. та як варто повертатися до шкільних занять.
РОЛЬ УЧИТЕЛІВ ДЛЯ ДІТЕЙ

Зараз кожен із нас - опора для іншого. І саме зараз для дітей ми - значно більше, ніж учителі. Будь-який дорослий, який перебуває поруч із дитиною, який може відчувати стабільність, обличчя якого зберегло жвавість, хто знаходить у собі сили дивитися в очі, може пояснювати, що відбувається, витримати погляд того, кому складно, витримати напруження, - є маяком і джерелом зцілення. Зараз ми всі - маяки та джерела зцілення для тих, хто поруч із нами.

Діти повертаються до шкіл. Відкриття шкіл - це складно, але правильно. Це нагадує про мирне життя. Зараз усе, що пов'язуватиме нас із життям до війни, з періодом стабільності, - вкрай важливе.

Важливо пам'ятати, що через дію стресу когнітивні й розумові процеси у всіх людей уповільнюються. Механізм стресу такий, що раціональне сприйняття інформації вимикається. У таких умовах інформація буде сприйматися повільніше.

Коли ви почнете проводити уроки, починайте з найпростішого, з того, що ви проходили давно, того, що легко впровадити. Це потрібно, аби в дитини було відчуття "я можу, я перемагаю", щоб у неї підвищувався рівень дофаміну. А отже, підвищувалася концентрація уваги й покращувався загальний стан. Треба розуміти, що ви помічатимете відкат у знаннях, можливо, до першої четверті цього навчального року.

Також важливо розпочинати роботу з обговорення правил. Будь-яка робота, особливо зараз, - це про створення простору взаємин. А простір взаємин - це правила.
Мозок складається з трьох поверхів:
ЯК ПРАЦЮЄ МОЗОК

Перший, нижній, поверх - "мозок виживання". Він використовує мову тіла. Коли нам небезпечно, саме цей мозок одразу вмикається і блокує два верхні поверхи. Цей мозок видає реакцію "бий, біжи або завмри", він відповідає за травлення, розмноження, кровообіг, дихання, реагує на самовідчуття.

Так званий другий поверх - це лімбічна зона. Цей мозок використовує мову емоцій: оцінює ризики, висловлює й передає емоції та відчуття.

Третій поверх - кора головного мозку: об'єднує ввідні дані з трьох частин, відповідає за мислення, переконання, мову, пізнання, мовлення.

Що ще треба знати:
Коли людині, яка поруч із нами, небезпечно, насамперед треба дати їй відчуття безпеки, потім приєднатися до її почуттів, кажучи, наприклад: " Тобі зараз страшно? Тривожно? Ти зараз злишся?". І тільки надавши людині емоційну підтримку, варто використовувати логічне мовлення.

У нас є симпатична та парасимпатична нервові системи. Симпатична відповідає за збудження. Вона дає нам можливість бігти та захищатися. Парасимпатична відповідає за заспокоєння, гальмування. Вони мають чергуватися.

У такий спосіб вони стабілізують одна одну. Коли ми відчуваємо страх чи перебуваємо в стані травматизації, ми можемо "зависати" в симпатичній чи в парасимпатичній реакції. Парасимпатична нервова реакція - це ступор, а симпатична - коли підвищуються тиск, темп серцебиття чи дихання.
Реакції на стрес бувають:

Теорія стресу. У відповідь на стрес перша людська реакція - тривога. Далі - період активізації, згодом - період адаптації, опісля - стадія виснаження. Зараз ми перебуваємо в стані виснаження. Усе, що ми можемо зробити для своєї ресурсності, для своїх тіла, розуму, самопідтримки, - життєво необхідне. Адже якщо знову буде сильний стрес, ми можемо вже не витримати напруження.

Фізичні: головний біль, втрата апетиту, труднощі зі сном, біль у животі, блювота, утруднене дихання, тремор, потіння, сухі губи, пришвидшене серцебиття;

Емоційні: страх, сльози, почуття невпевненості, гнів, небажання говорити;

Когнітивні (розумові): складнощі з концентрацією уваги, сплутаність, байдужість, труднощі в спілкуванні та розумінні, повторювані думки про події;

Поведінкові: завмирання, уникнення, чіпляння, страх звуків, перезбудження, підозрілість.

Усе це - норма під час стресу. У стресі людина втрачає контакти зі своїми потребами, тому варто нагадувати собі та іншим їсти, ходити в туалет, пити воду, робити паузи в сприйнятті інформації, спати.

ПРАКТИКИ ДЛЯ СТІЙКОСТІ
Практики для стійкості:
Ми - істоти, які живуть одночасно на багатьох рівнях: тіло, емоції, розум. Нам важливо пам'ятати, що ми можемо працювати з рівнем розуміння та емоцій тільки тоді, коли тіло стабілізоване. Тому в той момент, коли страшно, слова не працюють. Натомість треба одразу вплинути на тіло. А тіло впливатиме на психічні процеси.

Нервова система влаштована так: коли небезпечно тілу й нам страшно, усі знання не засвоюються. Тож перше, що треба зробити, - повернути безпеку тілу. Якщо поруч із вами дитина, обійміть її та скажіть: "Я з тобою". Якщо її рухи пришвидшені, треба говорити повільно, тихо й бути на рівні очей дитини. Якщо ви самі, обійміть себе. Так вмикається парасимпатична система, що наче каже нам: "Не бійся, ти впораєшся".

Коли ви не знаєте, як швидко вплинути на свій стан, можете швидко зробити масаж обличчя. Наприклад, поводити руками по чолу, підіймаючи шкіру від брів до лінії росту волосся. Дітям можна простукувати чоло пальцями й повторювати: "Тарганчики, тарганчики".

3. Стабілізаційний масаж впливатиме на нашу гормональну систему. Покладіть руку, якою ви не пишете, на пупок. Другою рукою потирайте губи, потім - під ключицями, а потім - куприк.

Сядьте так, аби ви могли спертися спиною на щось. Відчуйте свої стопи. Це треба, щоби повернути відчуття опори. Спробуйте відчути на стопі 9 точок опори: 5 пальців, подушечки та п'ятки. Зробіть перекати стопами, подивіться на свої ноги, натягніть пальці.

Коли вранці 24-го я вперше почула тривожну сирену, то відчула, як у мене "відійняло ноги". Коли це стається в стресовій ситуації, у нас немає можливості діяти. Тому наш контакт із ногами - перший контакт, який може допомогти щось зробити, щоби відчути себе в безпеці.

Коли ми відчуваємо стрес, то виходимо з контакту зі своєю тілесністю. Якщо це стається, отже, у нашого тіла немає можливості сприймати всю гаму емоцій. Ми перебуваємо в стані дисоціації - коли окремо "живуть" тіло, емоції, думки.

Щоби повернутися в стан спокою й дії, треба виконати дивну, але ефективну дитячу практику. Її автор - травмотерапевт Пітер Левін. Візьміться за голову обома руками і скажіть: " Привіт, моя голова, рада твоєму поверненню", потім торкніться щік і скажіть: " Привіт, мої щічки, рада вашому поверненню". Далі так само треба сказати про вуха, плечі, спину, ноги, коліна та стопи. Буде дуже ефективно, якщо з цієї практики ви починатимете зустрічі з учнями. Тоді в них з'являться сили витримувати навантаження інтелектуальною інформацією.

Коли ми відчуваємо травматизацію, то втрачаємо контакт. У людини є кілька зон контакту, за якими треба спостерігати. Перша зона - стопи, тож постукайте стопами об підлогу. Друга - спина, тож упріться в щось. Третя - руки, натягніть пальці. Четверта - очі, тому подивіться комусь в очі. Також знайдіть поруч із вами хоча б три зелені об'єкти й назвіть їх.

Наступна зона - голос. Зробіть губами "брррр", як тракторець, - цю практику також радять травмотерапевти. Вона вмикає парасимпатичну нервову систему. А якщо нам вдається викликати усмішку - отже, починає працювати префронтальна кора й ми "виходимо" з події стресу.

Якщо ми під дією травматизації, то стаємо безпорадними, бездіяльними. Тому треба знайти принаймні щось, що можна проконтролювати. Це виводить зі стану травматизації. Так, ми робимо вдих зі словами "моє", а потім видих, відштовхуючи дві руки й кажемо "не моє". Спокій, сила, стабільність, безпека, радість, мир - моє. Не моє - будь-яке напруження.

Дихання в човник допомагає стабілізуватися в разі панічної атаки. У момент, коли ви намагаєтеся повернути собі відчуття опори, кладіть руку на живіт. Друга рука - човником згорнута біля рота. Робите видих, дуєте в долоньку й опускаєте до грудної клітки. Робите вдих і підіймаєте руку. Так кілька разів.

Коли ви відчуваєте стрес і паніку, вам може бути важко видихати. Тому всі практики, що я пропоную, акцентують саме на видиху. Так, можна уявити, що ви видуваєте мильні бульбашки чи дуєте на свічку.

Ще один метод: робіть вдих на два такти, а видих - на чотири чи шість. Тобто затримуйте дихання. Дітям можна давати скоромовки, щоби вони говорили їх на видиху.

Потрібно підтримувати себе в різних емоціях. Якщо поруч із вами немає дітей, дайте собі можливість проявити емоції, які ви відчуваєте. Якщо відчуваєте потребу плакати чи злитися, робіть це. Якщо хочете лаятися - лайтеся. Це про знеболення. Так у людини виробляється гормон ендорфін, що вважається природним знеболювальним.

Коли ви в стресі чи травматизації, можуть вимикатися ділянки мозку, що відповідають за мовлення. Коли страшно, у нас вимикаються зони Брока, що розташовані в лівій півкулі та відповідають за говоріння. Тому, як тільки з'являється можливість, треба говорити й видавати звуки. Слово, яке використовують травмотерапевти, - "пау". Повторюйте "пау" кілька разів. Уявіть, що ви наче кидаєте це слово в стелю, як у мішень, або спробуйте "кинути" його, мов м'ячик. Цей звук допомагає проявити агресію. Це можна робити з дітьми перед тим, як задати їм завдання.

Звук "Хееееель" - також природне знеболювальне. Якщо дитина злякалася, цей звук пом'якшить її стан.

Пам'ятайте, що треба пити воду, завжди тримайте її біля себе. Коли симпатична нервова система активна (це відбувається під час стресу), у нас пересихає в роті. Якщо зовсім не хочете пити, хоча б змочіть губи чи пополощіть рот. Як тільки вода потрапляє в рот, парасимпатична система вмикається в роботу.

Якщо ви ходите квартирою, краще йти перехресно: ліва рука, права нога. Коли ми перебуваємо в стресі, то переважно ходимо паралельно: права рука, права нога. Це означає, що порушені зв'язки між півкулями мозку.

Покладіть ліву руку під праву пахву і праву руку - на плече. Зробіть вдих і видих. Порухайте лівою рукою, полоскочіть себе, постукайте себе по правому плечу. Потім змініть руки. Так ми відчуваємо, де починаємося й де закінчуємося.

Коли вам треба відчути себе, зрозуміти свої емоції, покладіть одну руку на чоло, а іншу - на грудну клітку. Далі зробіть вдих і видих. Щоби зв'язати тілесні відчуття й емоції, покладіть одну руку на живіт, а іншу - на грудну клітку. Вдих і видих.

Знайдіть точку між безіменним пальцем та мізинцем і надавіть на неї, потріть. Це точка, на яку ми впливаємо, коли стає страшно. Це допомагає заспокоїтися.

Ще одна дієва практика - розітріть руки та покладіть їх на нирки. Так ми вплинемо на наднирники і стабілізуємо гормональний фон. Далі знову розітріть руки й покладіть їх на ребра. Вдих і видих.

Складіть руки, наче берете щіпку солі. Три пальці покладіть нижче пупка, а другою рукою простукуйте нижче пупка. Ця практика помічна під час панічних атак і тривог.

Покладіть руки з обох сторін талії та повільно вдихайте й видихайте, роздивляючись, як підіймаються й розширюються ребра.

Вправа "Метелик" або білатеральна стимуляція. Простукуйте грудну клітку, з'єднуючи руки, наче в пташку, з періодичністю один удар на секунду, змінюючи руки. А тепер проговоріть про себе чи вголос: "Я молодець. Я вже стільки-то діб живу в режимі воєнного стану. Я впораюся, ситуація справді складна, але я зроблю це. Я можу бути помічним/-ою для інших людей. Ми точно переможемо". Можна говорити будь-які позитивні слова.

Ця вправа допомагає повернути серцебиття в нормальний ритм. Тому важливо, щоби був саме один удар на секунду. Якщо робити це частіше, серцебиття пришвидшиться. Якщо дитина самостійно не може це робити, ритмічно постукайте по її колінах чи плечах зі словами: " Ми впораємося. Справді страшно й важко, але подивися, які ми молодці". Треба робити один удар на секунду, мінімум 17-25 ударів.

Кондиціонер перевантаженої лімбічної системи, що відповідає за відчуття страху. Колись цю практику я давала тим, хто йдуть складати ЗНО та іспити - щоби вони знайшли сили. Подуйте на великий палець руки. А тепер уявіть, що ви дмухаєте на свічку: короткий вдих, а потім видих. Коли ми в стані стресу - перехоплює дихання. Щоб увімкнути парасимпатичну нервову систему, що відповідає за заспокоєння та розслаблення, треба старатися робити видихи частіше, ніж вдихи.

Тепер подивіться праворуч, не повертаючи голову. Рухайте очима в різні боки: подивіться вверх, униз, прямо. Ця практика також допомагає залучити парасимпатичну нервову систему.

Корінець язика пов'язаний із частиною нервової системи, яка також відповідає за заспокоєння. Висуньте язик у напрямку грудної клітки, а потім зробіть язикову гімнастику. Уявіть, що ваш язик прибирає стелю, потім - стіни й підлогу. А ще можна імітувати полоскання горла.

Стрес, досвід травматизації, переїзд, еміграція позбавляють нас відчуття свого місця. Якщо ми втомлені від стресу, не у своїх домівках, якщо не маємо свого місця ззовні, треба укорінюватися в місці, що всередині нас. Промовляйте вголос такі слова: "Своє місце в тілі займаю. Своє місце поруч зі своїми дітьми займаю. Своє місце поруч зі своїм партнером займаю. Своє місце у своїй сім'ї займаю. Своє місце в домі займаю. Своє місце в реалізації займаю. Своє місце в житті займаю.

Терапевтична формула, щоби стійко відчувати своє місце, відчувати себе в тілі. Говоріть про себе вголос: "Я Світлана, донька Галини та Анатолія, дружина Анатолія, мати Михайла та Дар'ї" (підставити свої імена).

Те, що нам зараз вкрай необхідно, - навчитися ставитися до себе, як до друга. Досвід самопідтримки з'являється з досвіду підтримки. Коли ми росли, нас частіше критикували, ніж підтримували, тому зараз ми всі вчимося самопідтримки. Треба навитися говорити собі ті слова, які ви кажете чи казали б дорогому другу. Запитайте себе: "Моя дівчинко (мій хлопчику), чого ти зараз хочеш?". Ми звертаємося до своєї внутрішньої дитини, вона зараз відчуває тривогу й небезпеку. Турбота про себе згодом повернеться сторицею.

Нам варто знову співати собі колискові. Колискова повертає нас у стан, коли ми були поруч із мамою, коли ми були в безпеці. Коли ми співаємо колискову дітям чи собі, починаємо трохи гойдатися, ми входимо в трансовий стан. Якщо ви проаналізуєте звуковий ряд колискових, там багато приголосних. Саме вони дають нам відчуття стійкості. Коли мені треба надати більше стійкості аудиторії, я акцентую саме на приголосних. А коли мені важливо виділити емоції, то я акцентую на голосних.

Нам треба попіклуватися про себе. Запитайте в себе: "Як зараз я можу про себе попіклуватися?". Насамперед у вільний час треба вчитися відпочивати.

Зараз ми всі перебуваємо в емпатійному дистресі - коли вже немає сил на співчуття. Ми втомлені від співчуття. Для цього є формула: "Я тобі співчуваю, я з тобою, але ти - це ти. А я - це я. У кожного з нас свою доля. І вони точно різні. Я співчуваю тобі, але перебуваю в контакті зі своєю долею". Коли ви поруч із тими, хто страждають, і щоби бути більш дієвими з цими людьми, треба попіклуватися про себе.

Коли я дивлюся в дзеркало, то бачу, що в мене сильно змінилося обличчя. Коли ми одного разу гуляли містом, я здивувалася тому, що в людей однаковий вираз обличчя. Це називається "травматична маска" - наше обличчя стає нерухомим від стресу. Це означає, що наша емоційна рухливість також знижується. Для цього нам треба розслабляти м'язи. Наприклад, зробіть масаж обличчя, простукайте по ньому.

Також скорчіть гримасу. Це природне знеболювальне. Уявіть, що ви хочете когось налякати, а ще постарайтеся видати дивний звук. Ця вправа значно серйозніша, ніж здається. Вона не тільки для того, щоби ви розсміялися. У той момент, коли ми рухаємо очима чи залучаємо міміку, впливаємо на черепно-мозкові нерви, які допомагають повернути спокій. Ми охолоджуємо напруженість симпатичної системи. Я впевнена, ця вправа дуже сподобається дітям.

Беремо себе в руки. Один із вчених Лурія говорив, що долоня - це винесений назовні мозок. Наприклад, великий палець - це лімбічна система, що відповідає за емоції, тильна сторона долоні - стовбурові структури мозку, пальці - префронтальна кора, якою ми думаємо й контролюємо процеси, ухвалюємо рішення. Коли ми кажемо: "Візьми себе в руки", "Поверни свій мозок на місце", можна плескати однією рукою, наче кажучи "па-па". Кажемо: "Фух".

У стресі звужується зір, велика м'язова активність, не хочеться їсти, не відчувається втома, підвищується больовий поріг, аби ми могли витримати все, що треба. Якщо людина тремтить, отже, був сплеск адреналіну. Його не треба зупиняти, навпаки - треба ще більше напружити м'язи, спеціально потрястися. Напружте долоні - і розслабте, плечі - і розслабте, так само - шию, спину. У напруженні треба триматися 5-7 секунд.

З дітьми можна уявляти, що ви - крижинка й можете тремтіти. А тепер на вас дивиться сонечко, уявіть і зобразіть, що ви танете. Це допомагає ввімкнути парасимпатичну систему.

Коли ви відчуваєте, що ноги стають "ватними", треба простукати по них.

Може, ви бачили у фільмах, що коли людина панікує, їй дають пакет, аби вона в нього подихала. У стані стресу ми частіше дихаємо й можемо відчувати гіпервентиляцію. Пакет потрібен, аби наситити легені вуглекислим газом, щоби не втратити свідомість.

Для стабілізації нам також потрібен будь-який рух. Кожна рухлива діяльність провокуватиме сплеск дофаміну, а це допомагатиме вийти зі стресу.

Дуже корисно співати. Коли ми з донькою були в укритті, діти співали гімн і колядки. Це допомагає не відчувати страх, коли звучать сирени, і ввімкнути парасимпатичну нервову систему.

Тримайте біля себе щось мʼяке, приємне, що ви можете стиснути в лівій руці. Ліва рука пов'язана з роботою правої півкулі мозку, яка є більш тривожною.

Оберіть чи пригадайте образ спокою та стійкості. Зафіксуйте десь цю картинку - наприклад, у телефоні. Часом картинка повертає стан спокою. Коли ви працюєте з дітьми, можете почати з такого образу стійкості.

Стабілізаційна практика, що повертає силу й ресурс. Запитайте себе, яке ви зараз джерело світла. Може, ви лампочка, гірлянда, камін, Північне сяйво, місяць, сонце? Відчуйте, що з'являється всередині, коли ви стаєте джерелом світла. Зробіть вдих і видих, відчуйте, як світло розходиться по всьому тілу. Ви - джерело світла для самого себе і для тих, хто поруч.

ЩО ВАЖЛИВО РОБИТИ, ЩОБИ ВИСТАЧИЛО СИЛ

Профілактика вигорання.

Уважність до ресурсу.

Почуття гумору. Попри все, дивіться комедії, надсилайте одне одному жарти.

Інформаційні детокси.

Просити про допомогу, пропонувати її.

Делегувати відповідальність і повноваження.

Бути уважним до своїх потреб.

Відновити режим сну.

Розставити пріоритети.

Домовитися зі своєю ідеальністю.

Відновити спілкування.

Ізраїльський терапевт Аарон Антоновський розробив систему, що ґрунтується на сильних сторонах людини. Якщо ви шукаєте, де взяти ресурс, це можуть бути:
Аби вгамувати думки, важливо запитати себе:

соціум (контакти з іншими);

віра (в Бога, у себе);

інтелект (нові знання);

тіло (всі практики);

уява (творчість);

почуття (уважність до своїх емоцій).

Я розглядаю всю доступну інформацію чи звертаю увагу тільки на погані новини?

Мої прогнози ґрунтуються на фактах чи відчуттях? Факти - те, що повідомляють в офіційних джерелах, думки - наша інтерпретація.

Чи я зараз у владі уяви?

ЩО ТРЕБА РОБИТИ ОДРАЗУ ПІСЛЯ НАДЗВИЧАЙНОЇ СИТУАЦІЇ

Обмежити доступ до інформації - це допоможе зменшити тривогу. Зараз ми перевантажені інформацією, тому потрібні інформаційні детокси.

Стрес спричиняє почуття самотності. Спілкуйтеся одне з одним, підтримуйте.

Наш ворог - безпорадність. Коли вам страшно, запитайте себе: "Що я можу зробити?". Дайте дитині щось, на що вона може повпливати.

Коли поруч із вами є люди, які лаються, сумні, тремтять, плачуть, треба їм розповісти, що все це - нормальна реакція на ненормальні події.

Якщо ви чи той, хто поруч, дезорієнтовані, скажіть собі чи людині, де ви перебуваєте зараз. Треба відновити ланцюжок подій, наприклад, сказати: "Ми з тобою були вдома, почули повітряну тривогу, побігли в укриття". Коли загроза минула, треба так і сказати: "Загроза минула!". Це треба зробити, щоб усе, що з нами відбувається, не було суцільним досвідом стресу та травми.

ЩО ПОТРІБНО ДИТИНІ, ЩОБИ ВІДЧУВАТИ СТАБІЛЬНІСТЬ
Дітям важливі:

Рутина. Звичні дії, розклад дня, ритуали, створення нових правил і рутин.

Легітимізація почуттів та емоцій. "Усе, що ти зараз відчуваєш, - нормально". Нормально відчувати лють, пригнічення, лаятися.

Контакти. Збереження та підтримання контактів, нові знайомства. Як тільки вдається, давайте дітям можливість спілкуватися.

Що заспокоює: тіло (вправи на релаксацію, йога), правдива інформація, дозування інформації.

"Я можу". Треба розуміти, що безпомічність - травматична. Тому варто подумати і зробити те, на що я можу вплинути, що я вмію, прості завдання, з якими легко впоратися. Наприклад, я можу стрибати на попі, можу розтягуватися, пити воду. Усе це виводить зі стану безпорадності.

Надія. "Коли все закінчиться, я...". Запитайте себе й розмовляйте про це з дітьми.

Протокол під час стресу:

режим дня;

реліквії сім'ї;

"захищений простір";

обійми, тілесний контакт;

грати в "будиночки", хованки;

грати в псевдоагресивні ігри;

гримаси.

Що робити, коли довелося бігти в укриття з дитиною:

Обійняти.

"Потягушки".

Видих.

Простукування.

Піндуляція (розмахування руками, маятникова хода).

Що треба для зустрічей із дітьми на заняттях:

Пояснити: "Коли ти чуєш сирени, це означає, що наша армія поруч, про нашу безпеку дбають".

Запевнити дитину, що зараз ми в безпеці словами: "Я доросла, я тебе захищу", "Я з тобою", "У нас є план", "Я знаю, що робити", "Дивися, скільки людей разом".

Не соромити за страх, дозволяти виявляти будь-які емоції.

Не порівнювати з іншими, а бадьорити: "Ти молодець", "Ти гарно справляєшся".

Переміщуючись в укриття, узяти із собою іграшку, іншу улюблену річ, стискати руку.

Просити дитину, щоб обійняла вас міцно-міцно.

Робити будь-які вправи, що залучають тіло: розтягування, потягування, бити стіну, грати в класики, стрибати сидячи, співати, грати в гру на телефоні.

Підлітки можуть дистанціюватися, уникати всього, не реагувати. Це спосіб впоратися з напруженням. Варто дати їм конкретне доручення й можливість проявити емоції.

Можна уявляти себе, сім'ю, місто, країну під веселкою чи захисним куполом. Малювати, створювати уявні чи з підручних методів захисні простори.

Якщо дитина бліда, розгойдується, не реагує на контакт, треба розтерти руки, мочки вух, дати шоколад, солодкий чорний чай, почати співати пісню, яку вона пам'ятає, звертатися на ім'я, казати: "Мама поруч". Потім можна дати пограти в тетріс, дарц або іншу гру, пов'язану з просторовим сприйняттям, на телефоні.

Створити безпечний простір, у якому б дитина відчула близькість - "я з тобою". Ідеться про простір із чітко структурованими правилами та межами контакту.

Не можна використовувати в іграх чи під час занять метафори, образи літаків тощо. Це може травмувати дітей, які були під обстрілами. У роботі спираємося на метафори та образи дому, землі, веселки, води. До того ж будьте уважні до звуків, що використовуються в супроводі.

Не пропонуйте дітям жодних образів воєнної техніки. Приймається лише той варіант, коли вони самі хочуть намалювати, виліпити чи обговорити це. Натомість працюйте над образами сили та стійкості й частіше просіть дитину намалювати, зобразити те, що є її силою.

Абсолютно неприпустимі слова на кшталт "час лікує", "у всьому є й хороший бік", "подивися, який тут є хороший варіант для тебе". Ці слова некоректні та неетичні.

Дітям важливо почути: "Те, що ти пережив - жахлива трагедія, це жахливо й так шкода, що тобі довелося через це пройти. Я захоплююсь твоїми мужністю та силою. Попри таке горе, ти справляєшся, як справжній герой. Я дуже хочу тебе обійняти та захистити". З цього, до слова, можна почати перший урок із дітьми.

Якщо дитина починає говорити, що б вона не говорила, ми її слухаємо й не перебиваємо!

Більше про правила роботи з дітьми можна прочитати тут.

ЗАПИТАННЯ ВІД УЧАСНИКІВ

- З чого варто розпочати перший урок? Що насамперед важливо сказати та зробити? Як реагувати на розмови дітей про війну під час уроків?

Коли ви зустрінетеся з дітьми, насамперед важливо сказати, як ви радієте, що вам вдалося зібратися разом. А найцінніше, що в нас є, - це ми.

Важливо окреслити правила. Правила створюють відчуття кордонів і безпеки. Треба розуміти, що діти вийшли "з контакту" на деякий час і досвід травматизації та стресу стирає інформацію, якою всі були наповнені. Наприклад, ми спілкуємося тільки з ввімкненими камерами, але з вимкненими мікрофонами, усі відповідають за порядком, піднімаючи руки.

Треба розуміти, що зараз потреба в емоційній стабілізації буде більша, ніж у конкретних логічних знаннях. Усі когнітивні процеси будуть викривлені, уповільнені, треба буде здолати більше перепон і напруження. Тому буде добре, якщо ви зможете почати з тих тілесних практик, що я пропоную.

Скажіть їм потягнутися, спитайте - можливо, вони хочуть про щось вас запитати, розкажіть, де ви зараз перебуваєте. Дітей не можна навантажувати своїми емоціями, тому не розповідайте про ваш трагічний і важкий досвід. Утім, важливо розповісти, де ви зараз. Якщо клас невеликий, можна попросити дітей сказати принаймні по одному слову, те, що вони хотіли б.
Дії можуть бути такі:
Є проста практика, яка дає змогу швидко зібрати інформацію про емоційний стан дітей, - барометр емоцій. Можна запропонувати, що великий палець на руці, піднятий вверх, - це "я почуваю себе добре", у бік - "я злюся", вниз - "мені сумно". Залежно від того, яких відповідей більше, ви зможете коригувати свої дії.

Ви пропонуєте всім подивитися одне одному в очі, адже коли ми дивимося в очі іншій людині, це сприяє виробленню окситоцину, а отже - дає більше відчуття безпеки та близькості.

Можна запропонувати сказати одне одному слова підтримки чи просто якесь вітання.

Можемо сказати: "Зараз ми всі переживаємо жахливо складний досвід, але я так рада бачити всіх. І це означає, що ми справляємося і всі ви супергерої";

Можемо запропонувати дітям поділитися тим, що їм допомагає вистояти і справитися з усім, поділитися суперсилою.

Далі можна провести будь-яку практику.

- Як бути з агресією в учнів? З надмірною активністю, збудливістю, балакучістю? Як повернути учнів до правил, дисципліни, самоконтролю? Як реагувати на лайку?

Ми кажемо дітям, що в період переживання стресу всі реакції на ненормальні ситуації вважаються нормальними. Якщо ви зможете легалізувати емоції дітей, це буде правильно. Водночас ми кажемо дітям: " Злитися - нормально, але шкодити іншим не можна. У нашому з вами просторі ми також не використовуємо лайку".

До того ж можна сказати: " Психологи мені розповіли, що коли людина лається, вона намагається знеболити те, що вона відчуває, але в нашому просторі ми маємо домовитися, що ми це не вживаємо". У класі можна легалізувати вислів про корабель, вивести його з рядів лайки, а всі інші заборонити.

Мене багато хто запитують, що робити, коли підлітки хочуть вбивати ворогів і обирають руйнівну поведінку. У цьому випадку ми також маємо сказати дитині, що злитися - нормально, але вбивати - ні. Далі нам треба кудись спрямувати їхню енергію. Можливо, вам вдасться спрямувати її у волонтерство. Підліткам потрібні фізичні дії, тому, можливо, вони зможуть носити їжу, пісок абощо. Або ж вони захочуть робити Ddos-атаки на сайти РФ.

- Нині діти в неоднакових умовах: одні - у безпеці, інші - у сховищах. Як запобігти засудженню, сваркам між ними?
- Як працювати з дітьми, які приїхали на нові території після почутих вибухів чи пострілів?
Це стосується не тільки дітей, а й дорослих. Коли ми відчуваємо безпорадність, починаємо "мірятися" стражданнями. Нам треба легалізувати почуття, дати можливість кожній людині без почуття провини перебувати там, де вона перебуває. Можна сказати на початку: " Як я рада всіх бачити, незалежно від того, де ви зараз перебуваєте. Найголовніше - що ви живі, найголовніше - що ми українці, що ми разом. І де б ми не були, наше завдання - бут и хоча б емоційною допомогою Україні. У якій країні чи в якому б місті ви не були, ваші сили дуже важливі, щоби ми разом могли відбудовувати Україну".

Перше, що ми робимо, - це фаза стабілізації. Звісно, ідеально, якщо з цим працюватимуть психологи та травмотерапевти. Але практики для стабілізації також допоможуть. Працювати з цими дітьми треба так само, як із рештою.

Намагайтеся під час використовувати практики, у яких діти могли б видавати звуки. Аудіальний канал у нас зараз депривований, перевантажений страшними звуками. З одного боку, це означає, що ми маємо бути дуже акуратні зі звуками, що пропонуємо дітям, аби вони не нагадували звук сирен чи вибухів. Але добре, якщо ви даєте дітям можливість співати разом або говорити "брррр". Секрет для мирного часу - у класі, у якому є хор, немає булінгу. Ті люди, які співають разом, синхронізовані.

- Як повернути дітям мотивацію вчитися?

Якщо бути чесною, то зараз ніяк. Адже коли небезпечно, когнітивна сфера страждає. Але зараз для дітей занурення в навчання може бути рятівним. Спочатку діти будуть приходити на урок за спілкуванням, за контактом з учителем. Вони хотітимуть на уроки, якщо в спілкуванні з вами дітям буде безпечно, якщо ви проводитимете уроки так, що діти будуть відчувати хоча б маленькі, але перемоги. Перемога - це дофамін. Нейрогормон буде стимулювати стійкість уваги.

Низький рівень дофаміну - немає мотивації, високий рівень - є мотивація. Чому також важливо робити рухливі вправи? Тому що за будь-якого руху рівень дофаміну підвищується. Це означає, що хоча б трохи збільшиться концентрація уваги й буде більше мотивації.

Розбивайте всі свої уроки на короткі блоки, які завершуватимуться практичною дією. Дітям зараз треба включатися в дуже наочний результат. Щось зробили - відчули результат, отримали оплески й похвалу: " Ви молодці, я розумію, як вам зараз складно". Якщо у вас буде можливість підтримати кожну дитину, з якою ви в контакті, знайти якесь одно слово, яке можна їй сказати, наприклад, про те, як ви раді її бачити, як усі подорослішали, які всі гарні, буде дуже ефективно.

Коли людина будь-якого віку переживає травматизацію, вона входить у стан регресу. Регрес - це відкат до більш раннього часу, коли я був у безпеці. Тому всі практики, про які я розповідала, дієві для людей будь-якого віку.

- Що робити, якщо сирена починається під час уроку?

Казати: "Робимо вдих і видих. Чуємо сирену. Оскільки ми з вами опікуємося своєю безпекою, то йдемо в укриття, а потім повернемося до уроку". Важливо розуміти, що діти реагують на нашу реакцію. Якщо дорослий спокійний, якщо обличчя й поза свідчать про спокій, отже, діти це сприйматимуть як стабільність. Дитина насамперед реагує на невербальні сигнали - не на те, що ми говоримо, а на те, як ми говоримо. Дитина буде реагувати на стійку позу дорослого, його тембр голосу, спокійне дихання. Це буде надавати їй більше спокою, ніж усі розумні слова.

- Що робити, якщо під час уроку щось трапиться? Наприклад, вибух.

Ми опікуємося своєю безпекою і призначаємо зустріч на конкретний час, коли зможемо повернутися. Також важливо записувати уроки про всяк випадок, аби діти потім могли прослухати.

- Як розповісти про смерть учителя?
- Як бути, коли стає страшно вночі та страшно засинати?
Дітям треба знати правду. Коли ми розповідаємо про смерть будь-кому, треба дати нервовій системі можливість "розігнатися". Ви помічали, що часто у фільмах, які ми дивилися, казали: " Мені треба тобі розповісти погану новину"? Ця фраза дає можливість підготуватися, вона дає розгін нервовій системі, щоби впоратися з подальшим напруженням.

Далі говоримо правду, що близька людина померла чи загинула й що це велика трагедія. Також кажемо: " Я сама сумую, мені самій складно з цим упоратися, я плачу за цією людиною. Я точно знаю (далі залежно від ваших поглядів)". Наприклад, "Я точно знаю, що моя любов буде завжди з цією людиною". Також говоримо: "Зараз я хочу, щоб у пам'ять про цю людину ми хвилину помовчали" або "Ми з вами можемо вигадати, що зробити в пам'ять про цю людину", "В пам'ять про цю людину ми точно переможемо в цій війні".

Коли стає темно, абсолютно нормально, що на нас "накочується" тривога. Адже темнота - це сфера меншого контролю. Можна спостерігати, як ваше тіло всією вагою важко дотикається до підлоги чи ліжка, розтирати його, уявляти навколо себе захисний купол, молитися, простукувати тіло - ця практика одна з перших повертає відчуття спокою та стабільності. Допомагають і практики білатеральної безпеки (про все це - у розділі "Практики стійкості", - ред.).

- Як підготувати дитину до того, що вона має піти в школу в іншій країні?

Коли будь-яка людина переїжджає в інше місто чи іншу країну, стан, який вона відчуває, називається "культурний шок". Це стан, коли всі сенсорні системи вимикаються. Ми звикли до певних традицій, реакцій, невербальних сигналів, правил етикету. Людина в іншій країні наче "розучується" зчитувати сигнали, через це їй небезпечно.

Перед тим, як відвести дитину в школу, її треба познайомити з якоюсь кількістю інших людей, прийти до якоїсь групи, домовитися про зустріч з учителем, розказувати дитині про традиції країни, дати можливість слухати пісні, можна запрошувати місцевих у гості. Усе - аби дитина не фокусувалася на контактах тільки з членами своєї сім'ї. Ми розширяємо її контакти до іншої нації. Тобто спочатку ми стабілізуємо дитину, надаємо їй безпеку, а потім вона йде вчитися.

Наш мозок постійно має тренуватися. Тому можна сказати: " Вважай, що ти супергерой і зараз на завданні в іншій країні. Усе, що ти тут дізнаєшся, будеш передавати однокласникам, у яких зараз немає доступу до навчання". Важливо бути в контакті з учителями, соцрацівниками, бо коли дитина потрапляє в інше середовище, усе залежить не тільки від дитини, а й від середовища, яке її приймає. Важливо, щоби дитина не відчувала себе жертвою, бо тоді вона не має можливості діяти.

До того ж треба зняти всі вимоги до успішності. Успішність нині - на останньому місці. Під час війни на першому місці безпека, на другому - спілкування, на третьому - мотивація.

- Чи можлива агресія дітей і як на це реагувати?

Агресія закономірна: чим більше страху - тим більше агресії. Треба сказати дитині, що злитися можна, але свою поведінку ми вибираємо. Наступне - треба давати можливість для тілесного виплеску агресії. Наприклад, побитися подушками. Для виплескування вербальної агресії можна взяти склянку і притиснути її до рота, щоби повністю охопити його, і покричати в неї. Або ж використовуйте практику "пау" (з розділу "Практики для стійкості", - ред.).

- Чи задавати дітям домашні завдання?

Якщо ви й даєте домашні завдання, то виконуйте мінімальні проєкти. Чим більше буде завдань, пов'язаних із тим, що можна зробити щось руками, тим більшим буде рівень дофаміну. Зараз дуже корисні моделювання, кулінарія, творчість.

- Що робити, якщо девʼятирічна дитина не знає, що відбувається в державі. Батьки повністю ізолювали від неї інформацію, щоби не травмувати психіку. Що порадити батькам і як працювати з цим у школі?

Якщо батьки не сказали дитині, то не в компетенції вчителя це говорити. Ми не маємо права заходити на територію сім'ї. Ви можете про це розповідати, якщо дозволять батьки. Можливо, батьки боялися чи не могли дібрати слова. Якщо є потреба пояснити, в Україні з'явився мультфільм у відповідь на пропагандистський мультфільм Росії. Він зроблений коректно - там пояснюється мовою дітей із 3 років, що таке війна, чому вона почалася й що зараз відбувається між Україною та Росією.

Також дітям можна сказати, що війна в Україні триває вже 8 років. Тільки зараз вона ввійшла в ту фазу, коли вона проявляється. Також сказати, що наша армія дуже сильна, велика кількість людей опікується тим, аби ми були в безпеці, що ми дуже віримо в перемогу й кожен із нас робить усе, що можна, для перемоги. Але коли ви говорите з дитиною на будь-яку важку тему, треба зразу запропонувати дію. Наприклад, співати пісні, вчити українську мову, малювати для підтримки, молитися.
- Як знизити психосоматичні прояви в педагогів? Чи це зараз актуально (коли йде стан дистресу) чи це можна відкласти на певний час?
- Що робити, якщо вчитель або дитина розплачеться?

Ми з вами - живі люди. Навпаки - погано, коли ми втрачаємо можливість виявляти почуття й емоції. Тому ви можете чесно сказати дитині: " Я дуже сильна і стабільна, ти завжди можеш на мене спертися. Але я жива людина. І те, що зараз відбувається, мене засмучує й лякає".
Конспект зробила Марія Марковська, журналістка "НУШ" Титульне фото: автор - Sewcream, Depositphotos
Якщо це дитина, їй важливо відчувати, що вона може довірити нам усе своє напруження, і ми її підтримаємо. Ми можемо сказати: " Я бачу, як тобі зараз складно. Мені хочеться тебе обійняти".

Саме зараз психосоматичні прояви закономірні, але треба не допустити вигорання, за якого стан може тільки погіршиться. У будь-який момент треба намагатися відпочивати, робити вправи, які можуть стабілізувати парасимпатичну нервову систему, порадитися з лікарем - можливо, можна прийняти "но-шпу", щоби зняти спазм, чи "гліцісед", аби була можливість відпочити. Треба бути уважними до тілесних потреб - їсти за можливості тепле і м'яке, пити, турбуватися про теплий одяг.

- Як застосовувати практики з немовленнєвими дітьми?

Усі практики можна виконувати. Також у мене є окремий блок на сторінці - тілесні ігри для дітей. А ще скоро я опублікую книжку, яку розробили колеги для дітей з особливими освітніми потребами, - у ній є піктограми та ідеї для ігор.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як учителям розпочати навчальний процес. 42 практики та 18 відповідей на запитання від Світлани Ройз | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
"Зараз у нас може не вистачати сил на контакти. Ви можете відчувати, як втомлюєтеся від спілкування, але саме воно зараз вкрай потрібне - це знеболює. Під час спілкування з тими, з ким ми близькі, виділяється гормон окситоцин - те, що знеболює серце, щоби воно витримало все, що з нами відбувається", - каже дитяча та сімейна психологиня Світлана Ройз.

# data[].attributes.headline
Мультфільм для малечі "Сирена — моя помічниця"

# data[].attributes.subject
Мультфільм для малечі "Сирена — моя помічниця"

# data[].attributes.attachment_link.title
Сирена — моя помічниця

# data[].attributes.headline
ПСИХОПЕДАГОГІЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ ДЛЯ РОБОТИ З ДІТЬМИ 6–11 РОКІВ 

# data[].attributes.subject
ПСИХОПЕДАГОГІЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ ДЛЯ РОБОТИ З ДІТЬМИ 6–11 РОКІВ 

# data[].attributes.attachment_link.title
Рекомендації

# data[].attributes.headline
Важливі навички в періоди стресу: ілюстроване керівництво

# data[].attributes.subject
Важливі навички в періоди стресу: ілюстроване керівництво

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анна Вакарева

# data[].attributes.attachment_link.title
Важливі навички в період стресу.pdf

# data[].attributes.headline
Війна і діти: як їм допомогти?

# data[].attributes.subject
Війна і діти: як їм допомогти?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хмельницький ОНМЦПС

# data[].attributes.attachment_link.title
корисні посилання.docx

# data[].attributes.headline
Фізична безпека дітей під час війни. Правила поведінки в евакуації, на окупованих територіях і в зоні бойових дій

# data[].attributes.subject
Фізична безпека дітей під час війни. Правила поведінки в евакуації, на окупованих територіях і в зоні бойових дій

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Освітній омбудсмен України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Діти потребують зараз особливої турботи та уваги. Через невеликий життєвий досвід і особливості дитячої психіки їм загрожує більше небезпек ПРАВИЛА БЕЗПЕКИ ДИТИНИ ПІД ЧАС ЕВАКУАЦІЇ фізичних та психоемоційних ніж дорослим. Водночас існують інструменти, які дозволяють мінімізувати ризики та вберегти фізичне та психічне здоров'я дитини. Дізнайтеся важливі правила безпеки дітей під час війни.

Заспокойтеся самі. Чим молодші діти, тим сильніше їхній психоемоційний стан залежить від стану батьків. Тому спочатку знайдіть точку рівноваги для себе. Доступний практично всім спосіб - дихальні вправи. Психологиня Світлана Ройз радить зробити дихальні вправи, обійняти самого себе, легенько простукати все тіло долонями, обов'язково потягнутися. У онлайн-лекції фахівчині ви знайдете 46 робочих інструментів подолання стресу для дорослих та дітей.

Лише після того, як стабілізуєтеся самі, починайте говорити з дитиною: спокійно та не надто голосно.

3. Домовтеся про правила поведінки. У небезпечній ситуації дитина повинна виконувати ваші розпорядження миттєво і без сперечань.

4. Іграшку-супергероя - з собою! Попросіть дитину вибрати маленьку іграшку або талісман, який вона зможе покласти в кишеню. Це може бути навіть мушля з відпустки на морі або камінчик з рідного двора. Скажіть, що у хвилини, коли буде страшно чи самотньо, дитина може брати цю іграшку в руки, розмовляти з нею, розповідати їй про свої почуття.

5. Прикріпіть до верхнього одягу дитини бейдж з повною інформацією про неї. Ім я, прізвище, вік, контактні дані батьків, особливі медичні потреби дитини (якщо такі є), вкажіть групу крові дитини. Окрім бейджа на одязі, покладіть дитині у кишеню записку та/або напишіть цю інформацію на її руці стійким маркером або ж наклейте цупкий скотч на одяг. Це варто зробити навіть з дітьми 7-10 років, які у звичайному житті пам'ятають персональні дані. У стані стресу забувати прості речі можуть навіть дорослі, а діти й поготів.

6. Сфотографуйте дитину перед тим, як вийти з дому. Якщо дитина загубиться, у вас буде найбільш точна фотографія, за якою люди зможуть швидше впізнати вашу дитину. Окрім цього, добре запам'ятайте (краще - запишіть), як саме одягнена дитина під час евакуації.

7. Перебувайте у фізичному контакті з дитиною. Тримайте її за руку або на руках, везіть у візку. Підтримуйте безпосередній контакт весь час, аж допоки поруч не з'явиться інший дорослий, якому ви можете довіряти. Передавайте дитину сторонній людині тільки у крайньому випадку, або якщо це військові або представники рятувальних служб - пам'ятайте, що існує небезпека викрадення дитини під час евакуації.

8. Домовтеся про місце, де ви зустрінетеся, якщо загубитесь (якщо дозволяє вік дитини).

9.Якщо дитина загубилася. У Міністерстві закордонних справ розробили з порадами, як діяти батькам.

Не панікуйте. Зберіться з думками, щоб діяти чітко.

Згадайте, де востаннє бачили дитину. Якщо в дитини є телефон - зателефонуйте.

Попросіть когось зі знайомих чи родичів залишатися на місці на випадок, якщо дитина повернеться.

Попитайте людей навколо, чи бачили вони дитину, назвіть основні прикмети, за наявності - покажіть фото дитини, опишіть, у чому вона одягнена.

За можливості, дайте оголошення через гучномовець.

Повідомте найближче відділення поліції чи зателефонуйте 102. Якщо дитина загубилась за кордоном, гаряча лінія: 116 000.

10. Важливий чат-бот: Дитина не сама. У меню чат-боту можна обрати одну з шести ситуацій, у якій вам потрібна допомога, та отримати детальні інструкції. Зокрема, чат-бот містить покроковий план дій у разі, якщо ваша дитина загубилася або ви знайшли чужу самотню дитину. Чат-бот було створено Офісом Президента України спільно з ЮНІСЕФ та Міністерством соціальної політики.
ЯК УБЕРЕГТИ ДИТИНУ ВІД МІН ТА ВИБУХІВКИ
11. Остерігайтесь зловмисників: будьте пильними. Зараз українським біженцям допомагає вся Європа. Щодня пересічні громадяни з різних країн від щирого серця діляться їжею, одягом, житлом. Та не слід забувати, що ворог може використовувати цю ситуацію, аби вдарити по найціннішому: по дітях. За повідомленням Сумської обласної військово-цивільної адміністрації, ворожа авіація розкидає дитячі іграшки та мобільні телефони, які начинені вибухівкою. Відома журналістка та блогерка Катерина Венжик також пише про диверсантів, які ховають вибухівку у дитячих іграшках. Поясніть це дитині й пильнуйте за тим, щоб вона брала іграшки та інші речі лише з вашої згоди та у вашій присутності. Ніякі "забуті " або "покинуті " іграшки, смартфони тощо з землі підбирати не можна! Детальніше про це дивися нижче у розділі " Як уберегти дитину від мін та вибухівки " .

Поради про те, як підтримати та заспокоїти дитину під час війни, читайте у окремому матеріалі .

Ще у перші дні війни Національна поліція України попередила про виявлення на території нашої країни протипіхотних мін, так званих метеликів. Вони невеликі, пластмасові, бувають яскравого кольору через це діти можуть сприймати їх за іграшку. Також ворог розкидає реальні дитячі іграшки, смартфони та інші цінні речі, начинені смертельно небезпечною вибухівкою.

Крім того, існує ризик замінувань. Причому не лише у зонах бойових дій чи на окупованих територіях, але й вздовж евакуаційних шляхів. Дізнайтеся, як вберегти дитину від мін та вибухівки.

1.Покажіть дитині фото мін-метеликів та упевніться в тому, що вона запам'ятала, як вони виглядають.

2. Введіть правило: не чіпати сторонні предмети (особливо якщо вони лежать без нагляду і виглядають покинутими). Поясніть дітям, як важливо бути пильними і не дотулятися ні до яких підозрілих предметів або покинутих іграшок, телефонів, побутових речей тощо. Домовтеся з дитиною: у разі, якщо вона помітить щось підозріле, вона має негайно повідомити про це вам або комусь з інших дорослих. Поясніть їй, що ні в якому разі не можна не тільки чіпати ці предмети, а й наближатися до них чи кидати в них чимось. Вибухівкою може бути начинена навіть " звичайнісінька " на вигляд кулькова ручка. Ви можете сказати дитині так: "З араз всі допомагають Армії і всі мають бути пильними. Якщо побачиш якісь покинуті речі або щось дивне - скажи мені, я дуже сподіваюся на твою уважність"
5. Що робити, якщо дитина опинилася на замінованій ділянці?
3.Оминайте зелені насадження, пустирі, розвалини, покинуті домівки тощо. Якщо рухаючись по евакуаційному шляху, ви робите зупинку, не заходьте на узбіччя (навіть у туалет) і не дозволяйте забігати на узбіччя дітям.

4.Розкажіть дітям про ознаки замінованих територій і попросіть її повідомляти Вам, якщо таке побачить. Це можуть бути сигнальні стрічки, дротяні розтяжки (зазвичай на рівні колін), знаки з черепом та кістками, а також з написом: " УВАГА, МІНИ!", "DANGER MINES!", "ВНИМАНИЕ, МИНЫ!". Водночас заміновані ділянки можуть не мати ніяких позначок. Тому поясніть дітям, що необхідно уникати й ділянок, які перелічені у попередньому пункті.
КОРИСНІ ПОСИЛАННЯ ЗА ТЕМОЮ

Не намагайтеся самостійно дістатися до дитини, аби звільнити її. Є великий ризик того, що ви можете підірватися самі на очах у дитини або погубити і себе, і її. Негайно зателефонуйте 101. До прибуття рятувальників заспокоюйте дитину голосом з того місця, де ви стоїте.

Якщо ваше місто/село знаходиться під окупацією або в ньому відбувалися бойові дії, не дозволяйте дитині пересуватися вулицями самостійно. Навіть якщо це знайомі шляхи, якими дитина у мирний час ходила сама.

Поясніть дитини, як діяти, якщо вона раптом опинилася на замінованій ділянці, а вас поряд нема. Не можна намагатися вийти самостійно, потрібно залишатися на місці нерухомо і голосно кликати по допомогу. У крайньому разі, якщо поряд нікого немає, потрібно йти назад повільно і обережно, максимально точно наступаючи на власні сліди.

6. Про виявлення будь-яких підозрілих знахідок Центр громадського здоровʼя рекомендує негайно сповіщати органи влади. Це може бути поліція (тел. 102), пожежна служба (тел.101), ДСНС або ТрО. Надайте фахівцям максимально вичерпну інформацію про підозрілий предмет: його опис, місце розташування, дату й час виявлення. Якщо є можливість, дочекайтеся прибуття рятувальників, спостерігаючи за підозрілим предметом з безпечної відстані та попереджаючи про небезпеку оточуючих.

# data[].attributes.attachment_link.title
Фізична безпека дітей під час війни. Правила поведінки в евакуації, на окупованих територіях і в зоні бойових дій

# data[].attributes.attachment_link.description
Діти потребують зараз особливої турботи та уваги. Через невеликий життєвий досвід і особливості дитячої психіки їм загрожує більше небезпек - фізичних та психоемоційних - ніж дорослим. Водночас існують інструменти, які дозволяють мінімізувати ризики та вберегти фізичне та психічне здоров'я дитини. Д

# data[].attributes.headline
Банк методичних матеріалів «Психологічна допомога дорослим та дітям в період військової агресії

# data[].attributes.subject
Банк методичних матеріалів «Психологічна допомога дорослим та дітям в період військової агресії

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хмельницький ОНМЦПС

# data[].attributes.attachment_link.title
психологічна допомога 

# data[].attributes.headline
Проєкт психологічної підтримки "Поруч"

# data[].attributes.subject
Проєкт психологічної підтримки "Поруч"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Проект ПОРУЧ - це онлайн та очні групи психологічної підтримки для підлітків та батьків, чиє звичне життя зламала війна. Психологи працюють для того, щоб досвід кожного та кожної не залишився непереборною травмою на все життя.

До роботи ПОРУЧ долучаються професійні психологи з навичками допомоги людям, травмованим війною, а також ті, хто готовий пройти підготовку і стати до надважливої у цей час роботи.

Психологи ПОРУЧ допомагають не лише підліткам, а й батькам, адже саме батьки мають не лише дати ради собі, але й підтримувати своїх дітей. Це непросто, тож зайвої підтримки тут не буває.

ПОРУЧ - спільний проект Міністерства освіти і науки України, Дитячого фонду ООН (ЮНІСЕФ), Українського інституту когнітивно-поведінкової терапії та ГО "ВГЦ "Волонтер".

# data[].attributes.attachment_link.title
Психологи поруч з підлітками під час війни | Спільний проект МОН України та UNICEF

# data[].attributes.attachment_link.description
Проект ПОРУЧ - це онлайн та очні групи психологічної підтримки для підлітків та батьків, чиє звичне життя зламала війна. Психологи працюють для того, щоб досвід кожного та кожної не залишився непереборною травмою на все життя. До роботи ПОРУЧ долучаються професійні психологи з навичками допомоги людям, травмованим війною, а також ті, хто готовий пройти підготовку і стати до надважливої у цей час роботи.

# data[].attributes.headline
Про організацію соціально-психологічної допомоги працівниками психологічної служби

# data[].attributes.subject
Про організацію соціально-психологічної допомоги працівниками психологічної служби

# data[].attributes.attachment_link.title
соціально-психологічна допомога

# data[].attributes.attachment_link.title
ДОСВІД НАДАННЯ ДОПОМОГИ

# data[].attributes.attachment_link.title
Супергерої безпеки

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Моє пташення

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рене Джейн - сертифікований тренер особового зростання і магістр в області прикладної позитивної психології, спеціалізується на розвитку навичок адаптації й стресостійкості дітей і дорослих. Вона перетворює науково обґрунтовані концепції в легко застосовні ігрові техніки.

Рене є автором унікальної терапії дитячої тривожності, які були реалізовані у форматі короткометражних мультфільмів. Вона об'єднала найдієвіші на її погляд адаптивні технології в одній статті. Деякі з них нам давно відомі, але забуті, якісь абсолютно нові, з розряду тих, які так і хочеться випробувати. Сподіваємося, ви знайдете в цьому списку те, що підійде саме вашій дитині.

1. Браслет своїми руками.

Створення виробів своїми руками легко вводить дитину в стан "потоку", тобто повного занурення в зайняття. Ця концепція поширюється на шиття, в'язання, плетіння бісером і навіть складання білизни після прасування - будь-яка діяльність, займаючись якою дитина забуває про зовнішнє оточення.

2. Інверсія.

Заспокійлива сила розташування голови нижче рівня серця, також відомою як інверсія. Будь то розслаблення в позі дитини або нахили до пальчиків ніг або стійка на голові - подібна зміна позиції тіла чинить загальнозміцнювальну дію на вегетативну нервову систему, яка контролює реакцію організму на стрес. Інша заспокійлива поза-вправа - "собака мордою вниз". Ця поза добра тим, що сприяє спалюванню зайвої глюкози, що вивільнилася через підвищення рівня адреналіну.

3. Замісіть хліб.

Бабусі по всьому світу можуть підтвердити, що процес випічки хліба знімає стрес. Інтернет рясніє простими рецептами, по яких ваша дитина з радістю і з забрудненими руками м'ятиме і перевертатиме тісто. Краща частина полягає в тому, що врешті-решт у вас з'явиться домашній хліб, який наочно демонструє, що напругу можна сублімувати правильно і результативно.

4. Стрибай вище!

Можна влаштувати змагання по стрибках у висоту, довжину, на швидкість. Це відмінний спосіб випустити пару. Можна пострибати зі скакалкою під музику, підтримуючи ритм, або пограти в класики.

5. М'яч для гольфу під ступнями.

Катання м'яча для гольфу ступнями не лише поліпшить кровообіг, але і вплине на точки, що відповідають за розслаблення ніг. Для досягнення кращого результату катайте м'яч по усій поверхні ступні дитини, міняючи міру тиску.

6. На пробіжку!

Доведено, що біг знижує стрес, і іноді може бути ефективнішим, ніж похід до психолога. 10-хвилинна пробіжка не лише вплине на настрій вашої дитини, але і продовжить стресостійкість на декілька годин.

7. Тенісний м'яч на спині.

Старий прийом фізіотерапії - катання невеликого твердого м'яча по спині дитини - легкий масаж заспокійливої дії. Приділіть особливу увагу плечам, шиї, попереку - це типові місця скупчення напруги.

8. Велосипед.

Велосипед відходить в минуле, і дуже даремно. З введенням велосипедних доріжок і мощених трас в містах їзда на велосипеді стала безпечніша, ніж коли-небудь, і може бути потужною заспокійливою технікою. Це зайняття не чинить надмірного тиску на суглоби, розвиває баланс, замінює фізкультуру і може проводитися усією сім'єю.

9. Назви свою емоцію.

Коли переповнюють емоції, досить їх розпізнати, щоб почати заспокоюватися. Якщо дитина швидко заводиться, надається гніву, паніці або стає одержимою ідеальним виконанням завдання, попросите його назвати цю емоцію або стан. Придумайте спеціальні фрази, щоб допомогти дитині поговорити про це.

10. Штовхай стіну.

Цей прийом допомагає позбавитися від гормонів стресу без необхідності виходити на вулицю або навіть з кімнати. Попросіть дитину спробувати штовхати стіну впродовж 10 секунд в 3 прийоми. Цей процес дозволяє м'язам скорочуватися, а потім розслабитися, внаслідок чого виробляються гормони щастя, як після спортивного навантаження.

11. Вдячність.

Щоденник Вдячності схожий на звичайний особистий щоденник. Дослідження показали, що ведення такого щоденника робить позитивний вплив на успішність в школі й сприяє зниженню стресу в позакласній роботі. Краще завести окремий зошит, в якому дитина зможе записувати речі й події, за які він вдячний (які приносять йому радість), і зробити пару записів разом, щоб дитина зрозуміла концепцію.

12. Музика.

Музика здатна впливати на настрій, сон, рівень стресу і тривоги. Експериментуйте зі стилями, стежте за ефектом. Дуже скоро ви дізнаєтеся, що саме впливає на вашу дитину якнайкраще. Використайте музику для створення настрою в будинку, в машині, в дитячій.

13. Пиши від душі.

Для дітей трохи старше ведення щоденника з описом своїх почуттів - дієвий спосіб коригування стану, особливо якщо немає страху, що записи прочитають. Нехай у дитини буде зошит, який лежить в надійному місці, в якій вони зможуть написати про усі свої почуття. Важливо переконати дитину, що ви ніколи не візьмете його без його дозволу.

14. Танцюємо!

Додайте компонент фізичної активності до ваших сеансів прослуховування музики. Влаштуйте танцювальну вечірку у вітальні й спостерігайте, як чадо міняє свій настрій.

15. Зворотний відлік з 100.

Рахунок допомагає відволіктися від подразника, зворотний рахунок вимагає додаткової концентрації, але не перевантажує мозок.

16. Спів.

Танцювати під улюблену мелодію - чисте задоволення. Але спів вголос, навіть тоді, коли він невлад, сприяє виробленню ендорфінів, що приносить почуття задоволення і спокою.

17. Спостереження за рибками.

Ви коли-небудь ставили питання, чому в деяких зонах відпочинку є акваріум? В Університеті Ексетера у Великобританії виявили, що спостереження за рибками знижує кров'яний тиск і частоту сердечних скорочень. Чим більше акваріум, тим краще ефект. Щоб перевірити цю гіпотезу, візьміть дитину на озеро або в океанаріум.

18. Мильні бульбашки.

Це зайняття пов'язане з попереднім, тому що ґрунтовано на регуляції дихання. Дитина швидко набуде контролю над своїм диханням, а значить і станом, якщо дутиме на вертушку або надуватиме мильні бульбашки.

19. Водні процедури.

Заспокійливі ванни діють на дітей так само як і на дорослих. Використайте пару іграшок для ванни, щоб навчити малюка розслаблятися і відпускати турботи дня. Холодний душ робить на організм тонізуючий ефект. Прохолодна вода знижує напругу м'язів, покращує роботу серця і призводить до поліпшення настрою. Дослідження стану зимових плавців показало, що з регулярним зануренням у холодну воду знизилася напруга, втома і депресія.

20. Задуваємо свічку.

Запаліть свічку і дайте дитині задути її. Запалюйте знову і знову, поміщаючи свічку все далі й далі від нього, щоб йому довелося вдихати все глибше, щоб задути її. Це відмінний спосіб перетворити практику глибокого дихання на гру.

21. Ковток води.

Збезводнення зв'язують зі зниженням розумової діяльності. Налийте дитині склянку прохолодної води, нехай повільно вип'є. Спробуйте хоч раз - і побачите заспокійливий ефект, який робить ця процедура на нервову систему.

22. Дихай животом.

Більшість дихає неправильно, особливо в стресовій ситуації. Нехай дитина уявить, що живіт - це кулька. Попросіть зробити глибокий вдих, щоб його надути, і видих - щоб здути. Відчуєте ефект вже на 5-й раз.

23. Візуалізація.

Використовуючи картинки з журналів, дитина може зібрати на великому постері колаж своїх інтересів, фантазій і цілей. В процесі творчості вона зможе прийти до нових відкриттів про себе, і зосередження на позитивному вмить міняє настрій до кращого.

24. Первісний клич.

Іноді емоцій стає надто багато, щоб тримати їх в собі. Нехай дитина встане з широко розставленими ногами й піднятими руками й відчує, як емоції киплять в пальцях ніг, піднімаються вище по ногах і усьому тілі й вириваються через рот. Не треба кричати слова або дотримуватися якоїсь програми, нехай робить це так, як йому зручно.

25. Малювання.

Малювання не лише відволікає від джерела роздратування, але і розвиває стійкість до стресу в цілому. Зараз тюбики з фарбою - не єдиний допоміжний засіб, існують спеціальні інтерактивні дошки, ігрові застосування й інші помічники : наприклад, піна для гоління і фіранка у ванні.

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради психолога: 25 чудових занять з дітьми

# data[].attributes.attachment_link.description
Рене Джейн - сертифікований тренер особового зростання і магістр в області прикладної позитивної психології, спеціалізується на розвитку навичок адаптації й стресостійкості дітей і дорослих. Вона перетворює науково обґрунтовані концепції в легко застосовні ігрові техніки. Рене є автором унікальної терапії дитячої тривожності, які були реалізовані у форматі короткометражних мультфільмів.

# data[].attributes.headline
Діти і війна

# data[].attributes.subject
Діти і війна

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталія Савєльєва

# data[].attributes.attachment_link.title
Матеріали по ПТСР

# data[].attributes.headline
Велика добірка мультфільмів від дитячого психолога, які вам варто переглянути разом з дитиною (50+ мультфільмів)

# data[].attributes.subject
Велика добірка мультфільмів від дитячого психолога, які вам варто переглянути разом з дитиною (50+ мультфільмів)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Що подивитися з дитиною, щоб цікаво і корисно - таке питання рано чи пізно виникає у всіх батьків. Дитячий і сімейний психолог Світлана Ройз склала список мультиків з коротким описом, які варто показати дитині. Загальна техніка безпеки:
Мультфільм -разом з батьками, а не замість батьків.

Нові мультфільми важливо дивитися тільки разом з дорослими (а краще - самим дорослим хоча б знайомитися з темою).

До 2 років - немає корисних мультфільмів. Є більш-менш безпечні і ті, які допомагають трохи відпочити батькам. Ми не зможемо забрати у дитини планшет - і, напевно, не потрібно. Важливо, щоб весь світ в планшет не перемістився.

Однозначно немає поганих і хороших мультфільмів - є ті, які не відповідають віку і ті, які дитина дивиться сама. Кожен мультфільм може бути для конкретної дитини (або дорослого) як цілющим, так і травматичним. (Тому важливо бути поруч і спостерігати за реакціями дитини).

(Порядок мультфільмів не менш важливий. Опис, звичайно, суб'єктивний. Всі мультфільми сімейні 5+)

Кожен мультфільм можна використовувати для того, щоб потім поговорити на складну тему. Або не говорити. А просто посидіти, обнявшись🙂

ДЛЯ МАЛЮКІВ (ДО 5 РОКІВ):

1. Малюк Білл (маленький Білл) - серіал, головний герой 5-річний малюк Білл - з яким в кожній серії діти можуть вчитися - обходитися з різними складними темами, спілкуватися, миритися , співчувати. У мультфільмі здорово показана підтримка в родині, стосунки зі старшими братом і сестрою і поява молодшого.

2. Тигреня Даніель і його сусіди - один з моїх улюблених серіалів, Головний Герой - Тигреня, яке живе в чарівному світі з друзями - кошеням, совою, принцами і дівчинкою. Це абсолютно терапевтичний серіал - створений за підтримки психологів - серії про те, що можна робити з агресією, тривогою та ін.

3. Лікар Плюшева - чарівна казкотерапія - (не тільки для дівчаток). Дуже акуратно в кожній серії обходяться з тим, що може турбувати дітей різного віку. У кожній серії красивий саундтрек - пісні теж можна використовувати в житті з дітками.

4. Малишаріки - разом з героями можна вчитися. Хороший, продуманий серіал.

5. Ведмедик Нукі і його друзі - дуже хороший розвиваючий мультик. Плюшеві м'які герої, і сам серіал добрий і м'який.

6. Непосида Зу - терапевтичний фаворит.🙂Дуже люблю цей серіал - в місті Зебр разом зі своєю сім'єю - батьками, бабусею і дідусем, і прабабусею живе маленький зубр Зу. Кожна серія - добра історія. З прикладом гармонійної підтримки дорослих, з проживанням якогось важливого досвіду.

7. Олівія (4+ і для старших) серіал про свинку Олівію і її друзів (ми зі старшим сином зачитувалися книжками про цю героїню). Свинці 9 років, у неї є молодший брат (з яким вона змагається). Однокласники. У серіалі гарне почуття гумору. Багато кумедних пізнаваних ситуацій.

8. Фіксики - навчальний мультсеріал. У ньому все добре. Але - важливо чергувати його з власним пошуком відповідей. Важливо дати можливість дитині встигнути - сформулювати і поставити своє питання, а не привчати до готової подачі інформації.

9. Поїзд динозаврів - для маленьких палеонтологів.

10. Октонавти - подорож разом з командою підводних дослідників.11. Ну і звичайно, Корисні підказки - мульт енциклопедія нашого каналу Плюсплюс (3+ ...)🙂

Повтометражні мультики ( для дітей 5+):

1. Балерина - приголомшливий цілісний сильний мультфільм. Про віру в мрію і вірі в себе. Про довіру. Силу. Про важливе питання - "чому ти танцюєш?" - який може ставитися до будь-якої дії. І про те, що професіоналізм без пристрасті, без почуттів - "неживе" ремесло.

2. Панда кунг фу (1-3 серії) (+ Секрети майстрів - серіал) - про мудрість бути собою. І про те, що секретних інгредієнтів не існує. Тільки ми, наш потенціал і наша цілеспрямованість робить з нас "воїнів дракона". І це обов'язковий мультфільм для вчителів і батьків - про марність прагнення робити з дітей тих, ким вони не можуть бути, а шукати самі "їх" риси і якості. Багато мудрого і сильного в мультфільмі

3. Моана - якщо життя (людини, любов, ідею) позбавити серця - вона стане чудовиськом. Про лідерство. Сміливість. Вірність. удрий мультфільм. Є сцени, де важливо дітей "прикривати" - брати на руки, обіймати. Важливий для всіх, хто приймає рішення "бути собою". то я? Де моє серце?

4. Монстри на канікулах - про те, що "монстри - теж люди"🙂про те, як може відрізнятися батьківська Любов зі страху від любові з турботи. Про прийняття себе Собою. І про дозвіл іншому бути різним. І про "Дзинь".🙂У першій і другій частині багато хороших жартів. Третя - спірна.

5. Як приручити дракона - всі три частини - там так багато сенсів! Про те, що сила не завжди в м'язах. Про те, як часто дітям не вистачає нашої віри в них. І те, що ми вважаємо "гордістю і силою" - часто створює проблеми. Про те, як важливо прийняти право дитини бути іншою. Про те, що перемагає не зброя. Про те, що якщо нас щось лякає - потрібно дізнатися про це краще. Ну і багато-багато всього дуже важливого. В останній частині - зворушливо про дорослішання.

6. Мулан (2 частини) - про те, що Жінка може бути різною. І це чудово, коли дівчинка може бути і сильною, і відважної, і ніжною. Про підтримку роду. Ну і ще багато краси.

7. Головоломка - (Думки навиворіт) - о! Хороший мультпутівник ц Світ емоцій. І психології. Після нього здорово говорити з дітьми про емоції і почуття. І про те, що є нашою опорою - всередині і зовні.

8. Парк Джун (Дивосвіт) - цей мультфільм можна поділити на дві частини - для дорослих (там багато мудрості - про мрії і силу фантазії, про тривогу і страх, про парентифікації (коли дитина стає "батьком для свого батька"), про страх, що з близьким може статися щось невиправне, про те, що ми відповідальні за те, що створюємо, і ми можемо виправити дуже багато. І для діток - де багато екшену, гонки, бійки та ін.

9. Ліло і Стіч - "сім'я - це те, де ніхто не кине і не зрадить". І там, де тебе приймуть з усім твоїм "інопланетянством" і "капостями". Пригоди. Міжгалактична відданість і тепло.

10-11. Таємниця КоКо, Книга Життя - мультфільми дуже акуратно проводять через тему смерті. У них красиво розповідається про зв'язок усіх в роду. Про призначення. Дружбу. Силу. Дуже красиві і мудрі. Пісні з "таємниці КоКо" - співаємо в сім'ї.

12. Історія іграшок (1,2,3,4) (в 3 є кілька страшних для малюків кадрів зі старими іграшками, у них неприємно кріпиться щелепа) - перед мультфільмом можна розповісти про те, що раніше у іграшок були механізми, які не схожі на теперішні). Мультик про підтримку, вірність дорослішання, дружбу. В останній серії - дуже гарний натяк на те, що буде (або може бути) з нами, коли наші діти подорослішають.

13. Курча Ципа - цей мультфільм можна дивитися навіть заради однієї фрази - тата головного героя - "шкода, що ти вирішив, що мою любов потрібно заслуговувати"

14. Суперсімейка - про те, як освоїти свою суперсилу. Про підтримку. Після цього мультфільму добре говорити про "суперсили" - які доступні не тільки супергероїв. (А ще можна поговорити про те, в яке чудовисько може перетворитися наша образа і відчуття малості.

15. Рататуй - готувати може кожен! Головне - бути собою. І бути вірним собі - навіть якщо здається, що ти щур.🙂Смачна краса.

16. Роботи - схожа тема - "неважливо з чого ти зроблений - ти можеш сяяти!" Класний мультфільм про віру в мрії, і як, якщо не зупиняєшся, сам стаєш тим, про кого мріяв.

17. Воллі - добре, мудре, сильне, красиве, веселе, "людяне" мульткіно про роботів. І про людей🙂мені здається, цей мультфільм для дорослих обов'язковий до перегляду.

18. Вартові легенд - один з улюблених багаторівневих мультфільмів. Про віру в чудеса. Про те диво, яке ми зберігаємо в своїх дитячих спогадах, про те, що сміх може перемогти страх. І про те, що ми хранителі для своїх дітей і для свєї внутрішньої дитини.

19. Легенди нічної варти. Красивий мультфільм про благородство. Силу і красу Свого польоту (є кілька страшнуватих для малюків сцен)

20. Вгору (Вперед і вгору) мультфільм про кохання. Різного віку і часів. Гарний, добрий і сльозливий.. Думаю, він більше 7+ і для дорослих.

21. Гидкий Я - красиво і весело про те, як тільки заради того, щоб батьки пишалися, можна стати суперлиходієм. І як любов, турбота і близькість допомагає розкрити свою шкаралупу. І проявити свою незлодійскую справжність. У мультфільмі багато всього для будь-якого віку.

22. Рапунцель - красива "легендарна" історія про любов, пошук себе, і "своїх". Про свою силу і чарівність. Про дві сторони материнства. (Так, можна дивитися на злу чаклунку, як на частину "материнства"), про мрії і здобуття.

23. Король Лев (3 частини) - дуже багато сили в цьому мультфільмі. Про коло життя. Лідерство. Друзів. Підлість і і вірність. Про зв'язок поколінь. Про вміння розслаблятися. Акуна Матата🙂при перегляді з малюками - будьте уважні при сцені, де гине Муфаса.

24. Принц Єгипту - красива Старозавітна історія. Про лідерство і вірність. Про Вихід з Єгипту (вихід із "Єгиптів" - внутрішніх і зовнішніх)

25. Спіріт - про свободу, силу і вірністт. І якщо ти вірний собі - навіть вороги схиляться в повазі. Історія про Нескорений Мустанг і його друга.

26. Лісова братва - про довіру, сім'ю та відповідальності за неї.

27. Бебі бос - дуже добре про ревнощі старшої дитини до молодшої, про любов і про те, що разом ми сильніші.

28. Братик ведмедик - один з найкрасивіших і мудрих мультфільмів. Про індіанця - який став ведмедем. І про те, як Любов зцілила його і не тільки його. Дуже багато там "по-індійски" важливого.

29. Принцеса і жаба - історія про те, що іноді поцілувавши жабу, сам можеш стати жабою.🙂Мультфільм про цілісність, красу мрії, про магію і любов.

30. Співай - дуже багато чудової музики. Почуття гумору. Про силу голосу, дружбу і вірність. І про те, що якщо ми знайшли Свій голос. Він буде почутий.

31. Хоробра серцем - і знову про те, що ми можемо бути різними. Про те, що ми завжди шукаємо баланс між хочу і повинні. І про те, сьогодення - що розчаровує і зближує. Дуже добре для сімей з підлітками - особливо, коли мами своїм "занудством" і правилами починають дратувати.

32. Холодне серце (і особливо короткометражка - Олаф і Різдво). Про те, що в кожній силі і емоції - важлива її "оптимальна кількість". І, ховаючись, від інших (насправді, від себе) ми тільки завдаємо біль. Мультфільм про відданість і любов, яка сама по собі є чудом. Олаф і Різдво - про традиції, про те, що створює "наш світ".

33. Аватар - легенда про Аанга - серіал. Є серії, які з дітьми потрібно дивитися обережно, є ті, які викликають захват.

34. Тачки - за кожним героєм там своя історія і терапія🙂і можна дивитися просто, як хороший мультфільм, просто радіючи і надихаючись.

35-36. Корпорація монстрів, Університет монстрів - чудово для трансформації страху монстрів, про те, що іноді те, чого боїмося ми - може боятися нас, і про те, що сміх - більша сила. І дружба - страшна сила. Добре, аж страшно.

37 - 38. У пошуках Немо, В пошуках Дорі - про нашу тривогу, про дозвіл дітям пробувати свої сили, про смуток, який викликають втрати, про дружбу, про те, скільки ми здатні робити заради близьких.

39. Секретна служба Санта-Клауса - Різдвяний мультфільм (але для будь-яких сезонів). Про щирість. Турботу. Про те, що всі завжди важливі й всі завжди потрібні. Про суперництво і егоїзм. І про справжню доброту.

40. Полярний Експрес. Новорічний мультфільм. Про віру в чудо.

41. Фердинанд - про право бути Биком і не любити кориди, а любити квіти.🙂Про дружбу і турботу.

42. Феї - серія повнометражних мультфільмів - про прийняття своєї майстерності, про дружбу, про близькість, про впевненість і жертовність. Про красиву магію почуттів.

43. Роби ноги - в зграї пінгвінів, де всі співають і шукають свою пісню серця - народжується "особливий" пінгвін. Без голосу. Але він "танцює серцем". І його танець став порятунком для всієї зграї. Зворушливий і мудрий мультфільм.

44. Лелеки.

45. Дорога на Ельдорадо.

46. Мураха Антс.

47. Льодовиковий період.

48. Аладдін.

49. Геркулес.

50. Секрети домашніх тварин.

51. Ріо.

52. Зоотрополіс - дуже люблю цей мультфільм, його потрібно переглядати перед виборами всім дорослим🙂але для діток - будьте уважні, є страшні для них сцени.

53. Пісня моря - тільки подивилися цей мультфільм. Акварельно-тонкий. Про силу маминої любові, про сімейні стосунки та цінності, про дружбу, підтримку та самопожертву.

54. Балто - класика - заснований на реальних подіях. Про вірність, відданість Собаки-Вовка.

# data[].attributes.attachment_link.title
Велика добірка мультфільмів від дитячого психолога, які вам варто переглянути разом з дитиною (50+ мультфільмів) * Моя Дитина

# data[].attributes.attachment_link.description
Що подивитися з дитиною, щоб цікаво і корисно - таке питання рано чи пізно виникає у всіх батьків. Дитячий і сімейний психолог Світлана Ройз склала список мультиків з коротким описом, які варто показати дитині. Загальна техніка безпеки: Мультфільм -разом з батьками, а не замість батьків.

# data[].attributes.headline
Світлана Ройз про те, чим зайняти дитину в сховищі чи в дорозі

# data[].attributes.subject
Світлана Ройз про те, чим зайняти дитину в сховищі чи в дорозі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Психологиня Світлана Ройз поділилася іграми, які допоможуть відволікти дітей в укриттях. Під час стресу ігри дітей можуть стати регресивними - старші можуть знову грати в ігри малюків, попередила психологиня.
Нам важливо пам'ятати, що аудіальний канал сприйняття під час гулу сирен під особливим навантаженням. Тож треба його "зайняти":

Співати хором.

Слухати в навушниках аудіоказки та музику.

Взяти із собою гітару, влаштувати для всіх концерт.

Кричати кричалки проти "утипутіна" та російської армії.

Тіло

Пластилін (зараз ліпити може бути ефективніше, ніж малювати). Донька ліпила "утипутіна", танк, війська.

По можливості взяти із собою подушки, щоб зробити будиночок.

Нитки, щоб довкола себе "прокреслити" коло безпеки.

Оригамі.

Робити мотанки з хусточок та роздавати дітям у сховищі.

Вчитися жонглювати.

"Чарівні дотики": уявити, що тіло - музичний інструмент. Кожна частина тіла видає свій звук. Торкатися долонькою, а дитина співає, мукає, кукурікає тощо.

"Я - тварина": показати жестом, позою, звуками, яка тварина. Другий партнер із гри відгадує. Образ тварини завжди "про життєвість".

"Докричатися до Місяця": уявити, що треба крикнути послання космонавтам чи інопланетянам. Можна кричати з різних кутів кімнати одне одному, можна спрямовувати звук далеко-далеко.

"Вдихнути хмару": уявити, що вдихнули хмару, і видихнути її зі звуком, можна із грозою та блискавкою (тупаючи ногами).

"Погода": можна йти, можна стукати пучками пальців (краще нігтями): спочатку сонечко і легкий вітер (йдемо-стукаємо повільно, м'яко і тихо), потім вітер міцніє, починається дощ (йдемо швидше і тупаємо). Дощ посилюється - тупаємо сильніше, злива - стрибаємо, гроза - ураган - стрибаємо, дуємо і кричимо, вітер заспокоюється, дощ стихає - поступово йдемо тихіше і повільніше. Закінчуємо "хорошою погодою".

"Клац-клац": клацати зубами, ніби від холоду, потім показувати зуби, як мавпочки, шкіритись і гарчати, як тигри. Після цього перетворитися на людей.

"Лети!": дмухати одне на одного, як на перо. Дозволити собі подмухати на одного з батьків, щоб "здути" його з місця.

"Штовхалки": "відштовхнути повітряною хвилею" одного з батьків (партнера по грі), зробивши жест руками. Партнер "відлітає" від дитини.

"Борці сумо": засунути подушку під футболку і штовхатися, подушка пом'якшуватиме удар.

Рвати папір, а потім зібрати з уривків колаж.

Боулінг: збивати будь-які предмети (дозволити порушити порядок).

"Злий бобер": придумати злу тварину і поводитися так, як може поводитися ця тварина. Потім перетворитися на добру тварину. Потім - на людину.

"Випустити пазурі": показати, як тигреня шипить і показує пазурі, коли хоче захиститися. Потім перетворитися на людину.

"У ціль": зім'яти в руках папір і як м'ячиком влучити в ціль.

Кричати в "мішок для крику". Або в склянку.

"Буцалки так-ні" - буцатись руками чи головою, говорячи по черзі "так" чи "ні".

Настільні ігри

Шахи - шашки.

Причому шашки збивати щиглями (нам потрібні "агресивні дії").

Будь-які настолки.

Карти.

Що простіша (тупіша) гра, то краще.

Розставляти доміношки та влаштовувати "ланцюгову реакцію".

Малювання

Мандали, будиночки, веселки.

Мрію.

Найбезпечніше, захищене місце.

Те, що хочеться робити одразу після війни.

Розмальовки.

Ангелів.

Ігри зі словами

"Питання": один гравець ставить запитання - другий повинен відповісти на нього питанням. Гра триває, доки хтось скаже речення без питання. Наприклад: "Ти їв сьогодні? - А чому ти цікавишся? - Хіба це секретне питання?" - і так далі.

"Чотири слова" (дітям від 8 років можна запропонувати і 5-6 слів): вибираємо 4 абсолютно не пов'язані між собою слова. Використовуючи їх, складаємо по черзі невелику розповідь.

"Багато слів": вибираємо велике слово. З його букв кожен на своєму аркуші складає та записує багато маленьких. Діти можуть спочатку бути в команді з дорослими, а потім вони швидко стають самостійними гравцями.

"Малювання словом": вибираємо слово, яке дитині складно писати або вимовляти. Вигадуємо, що саме малюватимемо. Наприклад, намалювати фігурку кота, використовуючи лише загадане слово (пишемо його багато разів у різних площинах).

"Навпаки": говорити слова навпаки, не записуючи їх. Наприклад, чайник - киньяч, стіна - анітс...

Написати врозсип на аркуші літери, з'єднувати букви лініями в слова.

"Покажи слово": один гравець загадує слово і показує його пантомімою.

"Я загадав": розповісти про загадане слово, не називаючи його. Наприклад: "Я загадав - білий, холодний, рипить під ногами, тане".

"Індукція - дедукція": гравець загадує предмет. Інші повинні його вгадати, ставлячи запитання, на які він може відповісти тільки "так" або "ні" (з дитиною ми починали із загадування тварин та частин тіла).

"Остання літера": кожен гравець каже слово, яке починається на останню літеру попереднього слова.

"Рима": називаємо 4 (або 2) випадкові слова, на які шукаємо риму або з якими вигадуємо чотиривірші.

"Літера": називаємо слова лише на задану букву.

"Шукаємо подібне": називаємо два випадкові слова - чим вони можуть бути об'єднані?

"Чарівна мова": для дітей, які навчаються розбивати слова на склади. Розмовляємо, перед кожним складом додаючи додатковий склад (жи, ма, хрю...)

"Нісенітниця": говоримо початок речення, до якого потрібно вигадати продовження-"нісенітницю", абсолютно нереальне.

"Казка": складаємо казку - кожен каже по реченню.

"Асоціації": один гравець називає слово, наступний - свою асоціацію на це слово (дітям можемо пояснити - перше, що спадає на думку, коли чуєш це слово).

"Це слово вміє...": описуємо слово його "вміннями".

"Картина": називаємо слово. По черзі розповідаємо, яку об'ємну картину ми бачимо, коли вимовляємо це слово. Наприклад, для одного гравця слово "чай" означає: сім'я сидить за столом і розмовляє, для іншого - чайна плантація та збирачі чаю, для третього - стіл накритий скатертиною, грає музика, для четвертого - чайна церемонія, для п'ятого - людина сама стоїть біля вікна, насолоджуючись самотністю та чаєм.

"Антоніми": називаємо слова і шукаємо до них антоніми.

"Неіснуюче слово": вигадуємо неіснуючі слова, і що вони могли б означати мовою інопланетян.

"Тарабарська мова": говоримо одне з одним тарабарською мовою, намагаючись за інтонацією вгадати, про що кожен говорить.

Також помічні мультики й ігри в телефоні, де задіяно просторове сприйняття - типу тетріса.
Джерело фото Depositphotos Приєднуйтесь до нашої сторінки і групи у Фейсбуці, спільнот у Viber та Telegram

# data[].attributes.attachment_link.title
Світлана Ройз про те, чим зайняти дитину в сховищі чи в дорозі

# data[].attributes.attachment_link.description
Психологиня Світлана Ройз поділилася іграми, які допоможуть відволікти дітей в укриттях. Під час стресу ігри дітей можуть стати регресивними - старші можуть знову грати в ігри малюків, попередила психологиня. Нам важливо пам'ятати, що аудіальний канал сприйняття під час гулу сирен під особливим навантаженням. Тож треба його "зайняти": Співати хором.

# data[].attributes.headline
ПРАВИЛА ПІДТРИМКИ, ЯКЩО РОДИНА ЕВАКУЮЄТЬСЯ З ДИТИНОЮ

# data[].attributes.subject
ПРАВИЛА ПІДТРИМКИ, ЯКЩО РОДИНА ЕВАКУЮЄТЬСЯ З ДИТИНОЮ

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство освіти і науки України - Правила підтримки, якщо родина евакуюється з дитиною

# data[].attributes.attachment_link.description
Про міністерство

# data[].attributes.headline
ЯКЩО БАТЬКО ЧИ МАТИ ЗАХИЩАЄ КРАЇНУ

# data[].attributes.subject
ЯКЩО БАТЬКО ЧИ МАТИ ЗАХИЩАЄ КРАЇНУ

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство освіти і науки України - Якщо батько чи мати захищає країну

# data[].attributes.attachment_link.description
Команда підтримки відновлення та реформ Міністерства освіти і науки України

# data[].attributes.headline
Як подбати про дитину, якщо ви знаходитеся з нею в укритті

# data[].attributes.subject
Як подбати про дитину, якщо ви знаходитеся з нею в укритті

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство освіти і науки України - Як подбати про дитину, якщо ви знаходитеся з нею в укритті

# data[].attributes.attachment_link.description
Контактна інформація Для звернення громадян ez@mon.gov.ua, тел. (044) 481-47-57, (044) 481-47-65, (044) 481-47-95 Для запитів на інформацію informzapyt@mon.gov.ua Відділ документообігу(044) 481-32-21, (044) 481-47-63 Пресслужба press@mon.gov.ua, тел. (044) 481-32-62 Інформація для осіб з ТОТ Актуальні контакти МОН під час воєнного стану