# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Termenul enunț se referă la o secvență a vorbirii despre care nu s-au formulat ipoteze în termeni de lingvistică teoretică, în opoziție cu noțiunea de propoziție, care este definită în teoriile gramaticale. Conform uneia din definițiile sale curente, enunțul este o serie de sunete sau semne grafice pe care o produce un utilizator al limbii într-o anumită situație de comunicare, între două pauze. Unii califică aceste pauze drept „durabile" și adaugă la aceste limite schimbarea de vorbitor.

Termenul „enunț" este legat de termenul „enunțare", ce denumește actul individual de producere a enunțului. Pentru inițiatorii acestor noțiuni ( Roman Jakobson, Émile Benveniste, John Langshaw Austin, John Rogers Searle) este necesară distingerea elementelor enunțurilor care pot fi considerate urme ale enunțării ce le-au produs, apoi descrierea funcționării, organizării, interacțiunii lor. Asemenea elemente sunt numeroase unități care aparțin limbii, dar dobândesc sens numai cu ocazia unui anume act de enunțare. Astfel sunt cuvinte precum eu, aici, acum, care se articulează în jurul locului și momentului enunțării. Astfel, enunțarea se constituie dintr-un ansamblu de factori și acte care provoacă producerea unui enunț.

Ca extindere, un enunț poate fi foarte scurt (un singur cuvânt propoziție), dar și foarte lung (de exemplu un discurs sau o predică).

Din diverse puncte de vedere se pot distinge mai multe feluri de enunț:

din punctul de vedere al corectitudinii: gramatical sau agramatical, semantic sau asemantic;

din punctul de vedere al tipului de discurs: literar, polemic, didactic etc.;

din punctul de vedere al tipului de comunicare: vorbit sau scris;

din punctul de vedere al tipului de limbă: francez, latinesc etc.

Enunț și propoziție/frază

Limba ca sistem de semne are două niveluri. Propoziția și fraza sunt entități gramaticale, la fel ca sintagma și, dintr-un punct de vedere, cuvântul (care este și entitate lexicală), și aparțin nivelului de inventar de semne al limbii, la care există raport între semnificant și semnificat. Acest raport este independent de situația în care se folosește semnul lingvistic și intenția cu care se folosește. Dimpotrivă, enunțul este interpretabil numai într-o anumită situație de comunicare și într-un anumit context, adică la nivelul folosirii semnului, la care se ia în seamă raportul dintre semn și intenția semnificării. Această distincție derivă din cea făcută de Ferdinand de Saussure între limbă și vorbire, în concepția căruia limba este un sistem de semne creat printr-un fel de contract social, pentru a putea fi folosită de o întreagă comunitate, dar este o abstracțiune, concretă fiind numai vorbirea, adică folosirea individuală a limbii. În această idee, propoziția și fraza aparțin limbii, iar enunțul - vorbirii.

Propoziția și fraza sunt totodată și enunțuri sau părți ale unui enunț mai mare. Pot fi analizate gramatical și dacă apar izolate, dar în calitate de enunțuri pot fi studiate numai în cadrul discursului/textului, în contextul și în situația de comunicare a acestuia, ceea ce este de domeniul pragmaticii și al lingvisticii discursului/textului.

Enunțul este unitatea de bază a discursului/textului, o verigă a sa, în măsura în care creează un sistem împreună cu celelalte enunțuri. În acesta nu importă dacă propoziția/fraza este gramatical incompletă, eventual chiar eronată, deoarece sensul său este oricum făcut univoc de către discurs ca ansamblu, lucru la care, în formă orală, contribuie și elementele prozodice, și eventuale elemente extralingvistice. În termeni sintactici, într-un discurs/text constituie câte un enunț orice propoziție independentă, fiecare propoziție dintr-o frază cu propoziții coordonate și fiecare frază cu propoziții subordonate.

Unitatea discursului/textului este asigurată de diverse elemente și procedee lingvistice cuprinse în cel puțin unele enunțuri: pronume, articole, adverbe, conjuncții, sinonime, afixe, structuri de temă-remă, conectori etc. Toate acestea leagă între ele propozițiile și frazele, părțile de discurs/text mai mari decât acestea, precum și conținutul discursului/textului cu situația de comunicare și contextul.

Surse bibliografice

en Bussmann, Hadumod (coord.), Dictionary of Language and Linguistics (Dicționarul limbii și lingvisticii), Londra - New York, Routledge, 1998, ISBN 0-203-98005-0 (accesat la 16 august 2018)

en Crystal, David, A Dictionary of Linguistics and Phonetics (Dicționar de lingvistică și fonetică), ediția a VI-a, Blackwell Publishing, 2008, ISBN 978-1-4051-5296-9 (accesat la 10 noiembrie 2018)

fr Dubois, Jean et al., Dictionnaire de linguistique (Dicționar de lingvistică), Paris, Larousse-Bordas/VUEF, 2002

hu Hangay, Zoltán, Szövegtan (Lingvistica textului), A. Jászó, Anna (coord.), A magyar nyelv könyve (Cartea limbii maghiare), ediția a VIII-a, Budapesta, Trezor, 2007, ISBN 978-963-8144-19-5, pp. 521-554 (accesat la 16 august 2018)

hu Kálmán, László și Trón, Viktor, Bevezetés a nyelvtudományba (Introducere în lingvistică), ediția a II-a, adăugită, Budapesta, Tinta, 2007, ISBN 978-963-7094-65-1 (accesat la 16 august 2018)

hu Tolcsvai Nagy, Gábor, 6. fejezet - Szövegtan (Capitolul VI - Lingvistica textului), Bajor, Péter et al. (coord.), A magyar nyelv (Limba maghiară), Akadémiai kiadó, 2006, Digitális Tankönyvtár (Bibliotecă didactică digitală) (accesat la 16 august 2018)

# data[].attributes.attachment_link.description
Termenul enunț se referă la o secvență a vorbirii despre care nu s-au formulat ipoteze în termeni de lingvistică teoretică, în opoziție cu noțiunea de propoziție, care este definită în teoriile gramaticale. Conform uneia din definițiile sale curente, enunțul este o serie de sunete sau semne grafice pe care o produce un utilizator al limbii într-o anumită situație de comunicare, între două pauze.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Anul 1875 a fost un moment important în viaţa scriitorului Ion Creangă pentru că a avut prilejul să îl cunoască pe Eminescu, revizorul şcolar de la Iaşi şi Vaslui.

Atât poetul, cât şi participanţii au descoperit, atât la unele consfătuiri, cât şi la hanurile din Iaşi, harul nemaipomenit de povestitor ale învăţătorului Creangă. Toţi au devenit prieteni pentru totdeauna, se întâlneau şi petreceau la „Bolta Rece" sau la alte hanuri. Prietenia lui Creangă cu Eminescu a fost cea mai frumoasă amiciţie din istoria literaturi române. Eminescu îl determina să scrie şi îl introduce în cenaclul „Junimea". Aproape toate mărturiile contradictorii îi inspirau adesea pe istoricii literari. Despre intrarea lui Creangă în Junimea, Maiorescu se exprimă şi ne prezintă consideraţiile sale în Istoria contemporană a României. Societatea Junimea se angajase şi în activitatea politică, iar la o şedinţă Maiorescu îl amintea pe Creangă printre cei care atunci veneau regulat la adunările literare, drept urmare era considerat un vechi ş asiduu junimist.

Un cercetător spiritual al vremii afirma: „Creangă ar fi fost primul în Junime pe temeiul calităţii sale de institutor şi de scriitor didactic". Calitatea de scriitor didactic a lui Creangă nu a fost pe deplin recunoscută de către junimişti şi nici nu se dorea editarea manualelor lui de şcoală primară. Deşi, Creangă nu se diferenţia de colegii săi Ienăchescu, Grigorescu şi Simionescu, niciunul primit în Junimea pe temeiul calităţii, numele lui Creangă a fost exclus dintre autorii manualelor didactice anunţate în bibliografia Convorbirilor, chiar dacă avea o legătură strânsă cu Maiorescu bazată pe întâlnirea de la şcoala pregătitoare. Creangă îi datora lui Maiorescu intrarea şi revenirea în corpul institutorilor. În 1875, Creangă este pentru prima dată invitat la adunarea Junimii, iar Eminescu îl îndemna să scrie, aşa cum l-a stimulat cândva şi pe Slavici. Eminescu cunoştea bine Junimea şi ar fi trebuit să îi explice lui Creangă de ce venirea lui începea să devină firească pentru junimişti şi pentru el însuşi. Maiorescu a avut o întâlnire cu anumite persoane din elita Iaşului pentru întemeierea cercului cultural ca pe o adunare privată de iubitorii literaturii române şi ai ştiinţei cu scopul de a evidenţia raporturile complementare. Eminescu îl convinge pe Creangă să participe împreună la o adunare a Junimii, iar absenţa lui Maiorescu, a fost şi regretabilă şi profitabilă pentru toţi, iar noul venit la Junimea atrăgea atenţia.

După unele declaraţii Creangă, cu bunul lui simţ, s-a aşezat în colţul cel mai ferit posibil şi la adăpostul lui Eminescu, iar până să se familiarizeze cu mediul a luat atitudinea clasică a ţăranului din faţa unor boieri până la proba contrarie a binevoirii. În viziunea cititorilor vremii şi al Junimii, Creangă apărea drept un povestitor popular, nu ca un scriitor din primii ani ai afirmării sale. Aşadar, Creangă povestitorul era totuna cu Creangă anecdotistul sau, chiar, mai mult decât Slavici sau Miron Pompiliu, junimiştii îi alăturau de celălalt anecdotist, Caragiale. Ştim că lecturile lui Creanga erau bine primite şi aşteptate cu nerăbdare erau ghilimele lui gata oricând să fie înfăţişate în doua variante. O singură izbucnire zgomotoasă de râs înveselea Junimea, deoarece Creangă râdea cu hohot puternic şi sonor din toata inima, care cutremurau pereţii. Autorul de manuale devine la 36 de ani, scriitor, prin grija marelui prieten şi poet, care a locuit o vreme în bojdeuca din Ţicău, înaintea plecării la Bucureşti. Perioada anilor 1875-1883 a reprezentat timpul capodoperelor marelui povestitor şi ale marelui poet. Casa memorială se găseşte în cartierul Ţicău, nu departe de centrul Iaşului, aproape de piaţa Sfântul Spiridon, în decorul plin de verdeaţă cu conduraşi, gherghine, vâzdoage, gura-leului, busuioc precum şi câteva fire de porumb, plantate cu scopul de a păstra atmosfera de altă dată, primeşte zilnic sute de vizitatori veniţi cu emoţie şi recunoştinţă să cinstească locul unde au fost scrise „Amintirile din Copilărie" - memoria celui care a fost Creangă. Bojdeuca este vizitată anual de peste 50000 de turişti. Destinul tragic avea să umbrească ascensiunea lor şi în 1883 amândoi se îmbolnăvesc şi nu mai scriu nimic important după acest an. A venit perioada crizelor de epilepsie şi o suferinţă de 6 ani. Povestitorul a trecut prin momente critice chiar în faţa şcolarilor săi şi a stat mult timp în concediu medical, iar pentru tratament se duce la Slănic Moldova. După şase ani, Creangă citeşte în ziar că la Spitalul „Caritatea" din Capitală s-a stins fratele Mihai. La această veste plânge ca un copil şi murmură tremurând de suspine: Bădie Mihai! În ultima zi din decembrie 1889, copii pornesc prin Iaşi cu uratul. Înveselit de atmosferă, coboară din Ţicău spre centru şi intră la o franzelărie de pe strada Lăpuşneanu mâncând gogoşi cu dulceaţă. Împreună cu profesorul Drăghici urcă pe uliţa de sus. După ce se cinstesc cu un coniac, amicul îl conduce până aproape de bojdeucă şi îşi urează „La mulţi ani !" În noaptea bucuriilor primeşte colindătorii şi îşi dă duhul. Auzind vestea tristă prietenii sosiţi l-au pus în sicriu. Dar când să-l scoată parcă bojdeuca nu-l lăsa să plece. Cosciugul era prea mare, uşile prea strâmte şi nu reuşeau să-l scoată spre cimitir. Amicii prezenţi la funeralii au demolat zidul de lut dintre ferestruicile odăii bune.
Conf. Univ. Dr. Prof. JEAN FIRICĂ Universitatea din CRAIOVA

# data[].attributes.attachment_link.title
" CREANGĂ ȘI EMINESCU-DOI MARI PRIETENI -III- Universul Olteniei

# data[].attributes.attachment_link.description
Anul 1875 a fost un moment important în viaţa scriitorului Ion Creangă pentru că a avut prilejul să îl cunoască pe Eminescu, revizorul şcolar de la Iaşi şi Vaslui. Atât poetul, cât şi participanţii au descoperit, atât la unele consfătuiri, cât şi la hanurile din Iaşi, harul nemaipomenit de povestitor ale învăţătorului Creangă.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Creează lecții mai bune mai repede

# data[].attributes.attachment_link.description
Care sunt personajele care participă la acțiunile din textul ,,La scăldat,,?, Autorul participă la întâmplările povestite?.

# data[].attributes.attachment_link.title
La scaldat - de Ion Creanga ... POVESTIRE pentru copii

# data[].attributes.headline
LLR_ U.I._Joc și prietenie_ Mihaela Leonte

# data[].attributes.subject
LLR_ U.I._Joc și prietenie_ Mihaela Leonte