# data[].attributes.headline
Тренуймо мозок!

# data[].attributes.subject
Тренуймо мозок!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Алла  Какуша

# data[].attributes.attachment_link.title
Вікторина до Дня вшанування пам'яті героїв Небесної сотні

# data[].attributes.attachment_link.description
Чи знаєте Ви історіичні передумови створення цього Дня . Спробуйте перевірити свої знання! (На кожне питання дайте одну правильну відповідь. Потім натисніть

# data[].attributes.headline
Виконайте тести

# data[].attributes.subject
Виконайте тести

# data[].attributes.attachment_link.title
Тестування: Особливості культурного та релігійного життя України за доби незалежності

# data[].attributes.attachment_link.description
Особливості культурного та релігійного життя України за доби незалежності

# data[].attributes.headline
Діємо практично

# data[].attributes.subject
Діємо практично

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історія України. Рівень стандарту. 11 клас. Хлібовська
§ 38. Практична робота № 6 Завдання 1. Опрацюйте документи практичної роботи. Визначте зовнішні фактори впливу на існування незалежної України в умовах гібридної війни. Завдання 2. З'ясуйте, які перешкоди чинить гібридна війна на внутрішньополітичну, економічну, соціальну ситуацію в Україні. Довідка. Гібридна війна - нове поняття в політичному житті світу. Вперше використане у військових документах США і Великої Британії на початку XXI століття. Означає підпорядкування певної території за допомогою інформаційних, електронних, кібернетичних операцій, у поєднанні з діями збройних сил, спеціальних служб та інтенсивним економічним тиском. Гібридна війна поєднує принципово різні типи і способи ведення війни, які скоординовано застосовуються для досягнення основних цілей. Типовими компонентами гібридної війни є використання методів, що сприяють виникненню та поглибленню в державі, обраній для агресії, внутрішніх конфліктів. № 1. Схема компонентів гібридної війни № 2. Володимир Путін, президент Росії. 2014 рік
"Ми не хочемо розподілу України, але Крим за фактом може бути тільки російським. Ніякої анексії Криму не було... Так, ми задіяли свої збройні сили, але лише для того, щоб провести референдум".
№ 3. Громадська та експертна думка. Соціологічне опитування центру імені Олександра Разумкова. 2016 рік
"Цілями російської агресії проти України є: зміна влади і встановлення контролю над Україною (66 %), унеможливлення європейської і євроатлантичної інтеграції (59 %), знищення української державності (36 %). Громадяни вважають головними причинами російсько-українського конфлікту: намагання України вийти з-під впливу РФ (46 %), неприйняття Москвою євроінтеграційного курсу Києва та загалом України як самостійної держави з незалежною зовнішньою політикою (по 42 %)".
№ 4. Уривок із аналітичного документа "Гібридні загрози Україні й суспільна безпека. Досвід ЄС та Східного партнерства"
"Інформаційно-пропагандистська робота РФ проти України спрямована на проросійськи налаштоване населення індустріальних районів України з концентрацією на цільові групи державних службовців, інтелектуальних еліт, людей старшого віку. Активною була діяльність Росії в соціальних мережах (передусім найпопулярніших на пострадянському просторі "Однокласниках" і "ВКонтакте"), де поширювали проросійські меседжі".
№ 5. Дослідник Віталій Мартишок про основні гібридні загрози економічній безпеці України на сучасному етапі
"1) у військовій сфері: - діяльність незаконних збройних формувань на території України, що спрямована на дестабілізацію внутрішньої соціально-політичної ситуації в Україні, блокування важливих об'єктів промисловості й інфраструктури; нелегальне поширення торгівлі зброєю, що призводить до неконтрольованого володіння зброєю населенням країни та можливостей її придбання; 2) в інформаційній сфері: - використання українських телевізійних каналів та інших медіа для трансляції проросійських наративів у дозованому вигляді чи під опозиційними гаслами; [...] 4) у кіберсфері: - збереження присутності в Україні російських банків, які продовжують контролювати значну частину фінансів, бізнесу і громадян; контроль над важливими економічними активами в Україні; руйнування стратегічних підприємств. До основних транснаціональних загроз для України, що їх активно експлуатують у гібридній війні на сучасному етапі, можна віднести наявність сепаратистських тенденцій в окремих прикордонних районах: на додачу до тимчасово окупованих Криму і частини території Донбасу.
№ 6. Ірина Бекешкіна, соціолог, директор фонду "Демократичні ініціативи"
"Рівень розвитку демократії в різних країнах прямо співвідноситься з відсотком людей, які задіяні у громадянському суспільстві. У старих європейських демократіях кількість тих, хто безпосередньо чи опосередковано долучається до громадських справ, досягає 25-30 %. У нових демократіях, таких як Польща, - приблизно 10-15 %. В Україні - 5-6 %, тобто якісно громадянське суспільство стає більш активним, однак кількісного зростання поки що немає".
№ 7. Петро Порошенко, п'ятий Президент України
"Необхідне зміцнення стійкості проти російських гібридних загроз. Ми повинні переосмислити наші підходи до гібридної безпеки, до фейкових новин і пропаганди. Наголошую, що цифрова ера вимагає від нас взяти на озброєння нові й ефективні законодавчі запобіжники заради захисту досягнень вільного вибору наших суспільств, водночас забезпечивши делікатний баланс між демократичними свободами та вимогами кібербезпеки".
№ 8. Із виступу Володимира Горбуліна, директора Національного інституту стратегічних досліджень (2014-2018 роки)
"Світ уже отруєний страхом, брехнею і ненавистю. Це і є той новий, гібридний світ, в якому ми сьогодні живемо. І те, що нині фронт на європейському театрі бойових дій займає лише кілька сотень кілометрів українського кордону, нікого не повинно вводити в оману. Саме тому нинішній конфлікт і називається гібридним, бо жертви і руйнування агресор завдає не лише прямим військовим вторгненням, а, швидше, навпаки: все активніше він застосовує засоби інформаційно-психологічного, економічного, політичного впливу".
№ 9. Експерт Роман Бурко, керівник спільноти "Inform napalm"
"Кожен волонтер спільноти може виявити ініціативу, наприклад, знайти цікавий напрямок для ефективної дії і запропонувати його реалізацію. Так з'явилась ідея структурувати бази даних щодо доказів присутності російських військових та озброєння на Донбасі".
№ 10. Юрій Радковець, віце-президент Незалежного аналітичного центру геополітичних досліджень "Борисфен Інтел"
"Посилення торговельно-економічного тиску на Україну як однієї із форм економічної війни Росії проти України шляхом: систематичного порушення Російською Федерацією норм Договору про зону вільної торгівлі СНД, підписаного в 2011 році, а з 2016 року - скасування Росією (в порушення положень і вимог Світової організації торгівлі - СОТ) режиму зони вільної торгівлі щодо України; введення Російською Федерацією проти України продовольчого ембарго та заборона на транзит українських товарів до інших країн СНД територією Росії".
*Завдання 3. Про які компоненти гібридної війни йдеться у документі № 8? **Завдання 4. Проаналізуйте дані соціологічного опитування центру імені Олександра Разумкова (документ № 3). Як оцінюють його учасники цілі російської агресії?
﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Практична робота № 6. Зовнішні та внутрішні загрози суверенітету Україні в умовах гібридної війни - Історія України. Рівень стандарту. 11 клас. Хлібовська

# data[].attributes.attachment_link.description
Практична робота № 6. Зовнішні та внутрішні загрози суверенітету Україні в умовах гібридної війни - Творення нової України - Історія України - Рівень стандарту - 11 клас - Хлібовська Г. М. - НУШ - Нова українська школа - Підручник - 2019

# data[].attributes.headline
Презентація до теми

# data[].attributes.subject
Презентація до теми

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Урок - презентація містить основний матеріал для викладу нового матеріалу,узагальнення та закріплення при проведення уроку з історії України в 11 класі під час проведення дистанційного навчання

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Карпушевська Валентина Миколаївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Урок-презентація "Революція Гідності 2013-14 рр. "

# data[].attributes.attachment_link.description
Урок - презентація містить основний матеріал для викладу нового матеріалу,узагальнення та закріплення при проведення уроку з історії України в 11 класі під час проведення дистанційного навчання

# data[].attributes.headline
Відео до теми

# data[].attributes.subject
Відео до теми

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Освіта Коростень

# data[].attributes.attachment_link.title
11 клас. Історія України. Творення нової  України.

# data[].attributes.headline
Розділ 6. Творення нової України

# data[].attributes.subject
Розділ 6. Творення нової України

# data[].attributes.body
Теми 29.04-20.05

# data[].attributes.body
Реєструйтесь під власним іменем

# data[].attributes.attachment_link.title
Classtime: Teaching Tool for Student Engagement & Learning

# data[].attributes.headline
Виконайте тести

# data[].attributes.subject
Виконайте тести

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Одна з найголовніших проблем функціонування та розвитку національної економіки, двохсторонній процес, стійке підвищення загального, або середнього, рівня цін на товари й послуги, - це..

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Игрунёв Макс 

# data[].attributes.attachment_link.title
Становлення України як незалежної держави | Тест з історії України - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Одна з найголовніших проблем функціонування та розвитку національної економіки, двохсторонній процес, стійке підвищення загального, або середнього, рівня цін на товари й послуги, - це..

# data[].attributes.headline
Діємо практично

# data[].attributes.subject
Діємо практично

# data[].attributes.body
Практичне заняття. Державне будівництво в незалежній Україні: особливості, здобутки, проблеми

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історія України. Профільний рівень. 11 клас. Гісем

МЕТА: показати складність процесу державного будівництва; розкрити особливості, здобутки, проблеми цього процесу; дати йому оцінку.

Рекомендації щодо роботи на практичному занятті наведено на с. 253.
ЗАВДАННЯ ДЛЯ ПІДГОТОВКИ ДО ПРАКТИЧНОГО ЗАНЯТТЯ
1. Підготувати презентацію "Становлення незалежності України: державотворчий процес".

2. Підготувати факти та аргументи для дискусії.

3. Повторити матеріали параграфів розділу 5.
ХІД ЗАНЯТТЯ
1. Перегляньте і обговоріть декілька кращих презентацій.

2. Проведіть дискусію "Державне будівництво в незалежній Україні: особливості, здобутки, проблеми".

3. Сформулюйте висновки відповідно до мети заняття.
Узагальнення знань за розділом 5. Становлення України як незалежної держави Тестові завдання для підготовки до тематичного оцінювання за розділом 5. Становлення України як незалежної держави
﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Практичне заняття. Державне будівництво в незалежній Україні: особливості, здобутки, проблеми

# data[].attributes.attachment_link.description
МЕТА: показати складність процесу державного будівництва; розкрити особливості, здобутки, проблеми цього процесу; дати йому оцінку. Рекомендації щодо роботи на практичному занятті наведено на с. 253. ЗАВДАННЯ ДЛЯ ПІДГОТОВКИ ДО ПРАКТИЧНОГО ЗАНЯТТЯ 1. Підготувати презентацію "Становлення незалежності України: державотворчий процес". 2. Підготувати факти та аргументи для дискусії. 3. Повторити матеріали параграфів розділу 5.

# data[].attributes.headline
Будь у тонусі!

# data[].attributes.subject
Будь у тонусі!

# data[].attributes.attachment_link.title
Новітня історія України

# data[].attributes.attachment_link.description
Складіть пазли, що поєднують періоди новітньої історії України з основними термінами, що відображають їх.

# data[].attributes.headline
Тренуймо мозок!

# data[].attributes.subject
Тренуймо мозок!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Антонюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна - незалежна держава

# data[].attributes.headline
Виконай вправу

# data[].attributes.subject
Виконай вправу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Завірова

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна за часів незалежності

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ДніпроTV

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія України. 11 клас

# data[].attributes.headline
Хронологія подій

# data[].attributes.subject
Хронологія подій

# data[].attributes.body
Президенські вибори 2004 р. Помаранчева революція.

Суспільно-політичне життя України в 2005-2009 рр.

Конституційні зміни, соціально-політичне життя України в 2010-2013 рр.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Матеріали он-лайн дошки Президентські вибори 2004 р. ("Помаранчева революція")

У 2004 р. Конституційний суд України визнав, що Л.Кучма має право балотуватися на посаду Президента України третій раз, але Л.Кучма відмовляється. Кандидатом від влади стає В.Янукович. Усього висунуто 26 кандидатів.

31 жовтня 2004 р. - І тур виборів: В.Ющенко - 39,26; В.Янукович - 39,11%.

21 листопада 2004 р. - ІІ тур виборів. ЦВК (Центральна виборча комісія) оголосила переможцем В.Януковича. Прихильники В.Ющенка наголосили, що під час виборів були масові фальсифікації. У результаті:

Увечері 21 листопада 2004 р. на майдані Незалежності м. Києва зібрався мітинг, який переріс у "Помаранчеву революцію" (мітинг був заздалегідь підготовлений та спланований В.Ющенком та його прихильниками).

24 листопада 2004 р. - ЦВК офіційно підтвердила перемогу В.Януковича. Опозиція оскаржила рішення ЦВК у Верховному Суді. Опозиція оголосила про створення Комітету національного порятунку і проведення Всеукраїнського політичного страйку. До Києва почали з'їжджатися прихильники В.Януковича.

26 листопада 2004 р. - початок переговорів іноземних лідерів з кандидатами у Президенти України. Було прийняте рішення не допустити силовий варіант розвитку подій.

27 листопада 2004 р. - Верховна Рада прийняла постанову про політичну кризу, визнала фальсифікацію виборів, висловила недовіру ЦВК.

28 листопада 2004 р. - у Сєверодонецьку відбувся з'їзд депутатів, на якому лідери Харківської, Донецької та Луганської областей закликали до проголошення Південно-Східної Автономної Республіки. Був взятий курс на сепаратизм (відокремлення).

3 грудня 2004 р. - Верховний Суд виніс рішення про переголосування ІІ туру президентських виборів.

8 грудня 2004 р. - Верховна Рада прийняла зміни до закону "Про вибори Президента України", зміни до Конституції, переобрання складу ЦВК...

Більшість положень Закону про внесення змін до Конституції України набули чинності з 1 січня 2006 р.:

головою держави є Президент, який обирається терміном на 5 років;

Президент не є головою виконавчої влади і не несе відповідальності за її діяльність;

Президент отримує право вето щодо законів Верховної Ради;

Президент може бути усунутий із посади Верховною Радою в порядку імпічменту;

єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада, до конституційного складу якої входить 300 народних депутатів, які обираються терміном на 5 років.

Парламент здійснює контроль за діяльністю Кабінету Міністрів.

26 грудня 2004 р. - переголосування ІІ туру: В.Ющенко - 51,9%, В.Янукович - 44,21%
23 січня 2005 р. - інавгурація нового Президента України В.Ющенка. Наслідки "Помаранчевої революції"Позитивні:
- набуття Україною іміджу демократичної держави;

- формування привабливого інвестиційного клімату;

- укрупнення політичних партій;

- створення передумов для прозорих ринкових реформ;

- розширення свободи слова;

- зростання національної самосвідомості.
Негативні:
- не відбулося розмежування бізнесу і влади;

- відсутність прозорої кадрової політики, "кумівство";

- відсутність реальної боротьби з корупцією;

- неефективність дій уряду;

- популізм та відсутність чіткого плану дій керівництва;

- неврахування інтересів регіонів України.
Основні політичні події часів правління Президента В.Ющенка
Зима-весна 2005 р. - початок конфронтації між політичними силами, що сприяли перемозі В.Ющенка: Ю.Тимошенко (прем'єр-міністр), О.Зінченко (голова секретаріату Президента), П.Порошенко (секретар Ради національної безпеки та оборони). Уряд декларую початок кампанії з реприватизації. На міжнародній арені В.Ющенко отримує дружній прийом на Заході. На пострадянському просторі спроба відродити ГУАМ (Грузія, Україна, Азербайджан, Молдова). Загострюються відносини з Росією.

Літо 2005 р. - реприватизація "Криворіжсталі". Російський "Газпром" попереджає про підвищення цін на газ. Уряд не вживає заходів щодо звільнення від енергозалежності від Росії.

Осінь 2005 р. - В.Ющенко відправляє у відставку уряд Ю.Тимошенко. Новим прем'єр-міністром стає Ю.Єхануров. В.Ющенко укладає угоду з В.Януковичем. Переговори з "Газпромом" заходять у глухий кут. Україна входить у новий рік, не підписавши контракту закупівлі російського газу.

Зима 2006 р. - міжнародний скандал: Росія звинувачує Україну в несанкціонованому відборі російського газу. Верховна Рада вимагає відставку уряду Ю.Єханурова, але В.Ющенко не піддається тиску.

26 березня 2006 р. - вибори до Верховної Ради за пропорційною системою (партійними списками). Результати: Партія регіонів (32,14%), БЮТ (22,29%), блок "Наша Україна" (13,95%), СПУ (5,69%), КПУ (3,66%).

Літо 2006 р. - колишні союзники В.Ющенка СПУ переходять на сторону Партії регіонів і КПУ, що призводить до створення "антикризової коаліції". В.Янукович стає прем'єр-міністром. Головою Верховної Ради стає лідер СПУ О.Мороз. В.Ющенко добивається підписання політичними силами "Універсалу національної єдності". Ю.Тимошенко відмовляється підписувати Універсал.

Осінь 2006 р. - прем'єр-міністр В.Янукович заявляє про неготовність вступу України до НАТО. Росія іде назустріч у питаннях про ціну на газ.

2 квітня 2007 р. В.Ющенко наказом розпустив Верховну Раду.

30 вересня 2007 р. відбулися дострокові вибори до Верховної Ради за пропорційною системою. Результати: Партія регіонів (34,37%), БЮТ (30,71%), НУНС (Наша Україна - Народна Самооборона) (14,5%), КПУ (5,39%), блок Литвина (3,91%). СПУ не увійшла до складу парламенту. Головою Верховної Ради стає А.Яценюк.

18 грудня 2007 р. прем'єр-міністром стає Ю.Тимошенко.

Наприкінці 2008 р. - початку 2009 р. Україна вступає у світову економічну кризу (падає ВВП, збільшується безробіття, зростає інфляція). Новий газовий конфлікт з Росією.

вересень 2008 р. - А.Яценюк подає у відставку з посади голови Верховної Ради.

Жовтень 2008 р. - В.Ющенко заявив про дострокове припинення повноважень Верховної Ради, але окружний адміністративний суд Києва зупинив дію указу Президента. В.Ющенко звільнив суддю і розформував Київський окружний суд. Проте В.Ющенко, враховуючи економічну кризу, зупинив дію свого указу.

Листопад 2008 р. - формування нової коаліції НУНС, БЮТ, Блок Литвина. В.Литвин стає головою Верховної Ради.

7 січня 2009 р. - Росія припинила поставки газу в Україну. Росія звинувачує Україну в несанкціонованому відборі газу. Експерти Євросоюзу це підтвердили.

19 січня 2009 р. - підписання урядом Ю.Тимошенко невигідного газового договору з Росією.

17 січня 2010 р. - І тур виборів Президента України. У другий тур потрапили Ю.Тимошенко (25,05%) та В.Янукович (35,32%).

7 лютого 2010 р. - ІІ тур. Результати: В.Янукович (48,95%), Ю.Тимошенко (45,47%)

25 лютого 2010 р. - інавгурація Президента України В.Януковича.

11 березня 2010 р. - формування нової парламентської коаліції "Стабільність та реформи" (Партія регіонів, КПУ, блок Литвина). Новим прем'єр-міністром стає лідер Партії регіонів М.Азаров.

Квітень 2010 р. - підписання нового вигідного газового договору з Росією, а також договору про продовження дислокації у Севастополі російського чорноморського флоту на 25 років до 2042 р.
30 вересня 2010 року: Відновлено дію Конституції України в редакції 1996 року шляхом прийняття рішення Конституційного суду України у справі про дотримання процедури внесення змін до Конституції від 8 грудня 2004 року.
28 жовтня 2012 р - Вибори до Верховної Ради України, згідно з чинним законодавством, проходять 28 жовтня 2012 року на основі Закону України "Про вибори народних депутатів України" від 17 листопада 2011 року. Цим законом встановлено п'ятивідсотковий прохідний бар'єр і змішану систему: 225 депутатів обираються в загальнодержавному багатомандатному окрузі за виборчими списками від політичних партій, а інші 225 - за мажоритарною системою в одномандатних округах. Участь у виборах беруть тільки політичні партії; участь блоків, які складаються з партій, не передбачено.
Кількість місць у парламенті:
Партія регіонів - 185 (п:72, м:113) - 41.11%

Батьківщина - 101 (п:62, м:39) - 22.44%

Самовисування - 43 (п:0, м:43) - 9.56%

УДАР - 40 (п:34, м:6) - 8.89%

Свобода - 37 (п:25, м:12) - 8.22%

КПУ - 32 (п:32, м:0) - 7.11%

# data[].attributes.attachment_link.title
Політичні процеси в Україні 2004 - 2013 рр. - 11 клас Історія України - Методична робота та матеріали для учнів - Каталог файлів - Персональный сайт

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріали он-лайн дошки Президентські вибори 2004 р. ("Помаранчева революція") У 2004 р. Конституційний суд України визнав, що Л.Кучма має право балотуватися на посаду Президента України третій раз, але Л.Кучма відмовляється. Кандидатом від влади стає В.Янукович. Усього висунуто 26 кандидатів. 31 жовтня 2004 р. - І тур виборів: В.Ющенко - 39,26; В.Янукович - 39,11%.

# data[].attributes.headline
Конспект уроку

# data[].attributes.subject
Конспект уроку

# data[].attributes.body
Демографічна ситуація. Етносоціальна структура. Повернення кримських татар

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історія України. Рівень стандарту. 11 клас. Струкевич

Сильним суспільство стає тоді, коли має єдину мету, згуртовані всі верстви заради її досягнення. Чого не вистачає нашому суспільству для єдності та згуртованості?
1. Олігархічна система
Після здобуття незалежності українське суспільство постало перед історичним вибором: яким шляхом і на якій соціально-економічній основі рухатися в майбутнє - демократичним шляхом, користуючись підтримкою народу, чи олігархічним, опираючись на вчорашню компартійно-радянську номенклатуру та перших нуворишів. З огляду на соціальну належність Л. Кравчука й Л. Кучми напрям розвитку України був визначений.

Перші президенти розуміли, що компартійно-радянська номенклатура не має якихось особливих патріотичних почуттів до України. Це проявлялося навіть у використанні словосполучення "ця Україна", що свідчило про повне внутрішнє відчуження від нібито рідної української держави. Тому на усвідомленому й інтуїтивному рівнях представників партії влади "прив'язували" до держави економічно.

Усі найважливіші реформи в Україні, насамперед приватизація, були відверто націлені на створення прошарку великих власників. Влада відверто ігнорувала шлях розвитку через формування громадянського суспільства.

У другій половині 1990-х років сформувався новий економічно провідний соціальний прошарок - олігархія. Протягом президентства Л. Кучми заявили про себе ряд фінансово-промислових груп, що сформувалися за регіональною ознакою. Найпотужніші були в Києві, Дніпропетровську, Харкові та Донецьку. Кожна контролювала й контролює велетенські виробничі ресурси.
Грецький філософ Платон визначав поняття "олігархія" як владу неправильну, беззаконну, зацікавлену приватними інтересами самої групи, на відміну від аристократії - влади небагатьох, зорієнтованих на благо міста-держави.
Олігархія сформувалася на ґрунті нерозривних зв'язків між політичною та економічною верхівками. Економічна міць олігархів базується на їхніх політичних зв'язках, наближеності до правлячих кіл, можливості впливати на ухвалення державних рішень. Ці ж рішення створювали найбільш сприятливі умови для ведення їхнього бізнесу, зловживань і привласнення національних багатств. Тому олігархи - це можновладці, які використовують монополізовані ними сектори економіки для концентрації у своїх руках політичної влади, а політичну владу - для подальшого збагачення.

Для того щоб утриматися при владі, олігархам доводиться постійно й усебічно контролювати суспільне життя. Для цього вони використовують різноманітні ресурси: економічні (промислові та фінансові), інформаційні (друковані й електронні ЗМІ), політичні (партії, парламентські групи та фракції, основні державні посади, вплив на перших осіб у державі). Отже, олігархія - це ціла система.

Шукаючи виходу з кризи, олігархи започаткували реформи. Водночас вони завжди мали на меті отримувати максимальні прибутки навіть з реформ, перекладаючи максимальний соціальний тягар на суспільство. Зрештою, їх задовольняють половинчасті реформи, які створюють умови для подальших зловживань.

Олігархи по-ворожому ставляться до демократизації. Вони її лише імітують. Адже справжня демократизація й побудова громадянського суспільства покладуть край їхнім зловживанням, поставлять їх на належне в суспільстві місце.

Отже, у політичному вимірі олігархія стримує розвиток демократії та громадянського суспільства. В економічному вона використовує вкрай монополізовану економіку. Олігархія гальмує розвиток і робить залежним малий та середній бізнес, перешкоджає формуванню механізмів ринкового регулювання. Від олігархізації страждає також соціальна сфера. Наслідком олігархічної економічної політики стає соціальна поляризація суспільства. На одному полюсі, у середовищі підприємців, концентрується велике багатство, а на іншому - бідність. Це розшарування призводить до морального руйнування суспільства. Олігархія не дає змогу розвиватися середньому класу - верстві дрібних і середніх власників. Без середнього класу немає й політичної стабільності. Збіднілі маси стають легкою здобиччю демагогів. Бідним немає чого втрачати, крім кайданів бідності. Від необдуманих кроків їх не стримують відповідальність перед родиною чи думки про збереження приватної справи. Зате демагоги обіцяють їм увесь світ, уже сьогодні чи завтра.
Олігархія (грецьк. oligarhia від oligos - нечисленний + arche - влада) - політичне й економічне панування невеликої групи осіб чи сімейних кланів, зосереджених на задоволенні приватних інтересів.
Збереження олігархічної моделі знижує конкурентоздатність суспільства, стримує можливості для його сталого та якісного розвитку, створює суттєві обмеження для використання творчого потенціалу різних верств і талановитих особистостей - загрожує остаточно перетворити Україну на відсталу, периферійну країну світу.
Один з прем'єр-міністрів України Є. Марчуку 1999 р. в книжці "П'ять років української трагедії" написав: "...в Україні постала зловісна реальність остаточного утвердження в суспільстві жорсткого свавілля сильних: політичних олігархів, владно-економічних кланів, корумпованої державної бюрократії, кримінальних авторитетів. Решта 50-мільйонного народу перетворюється на злиденних, економічно й політично пригноблених пролетарів наприкінці XIX - на початку XX ст". 2. Демографічні процеси
Класичною ознакою держави є її народ, а ознаками державної сили - його кількість, віковий склад, рівень освіти, кваліфікації та ін. Термін "демографія" у перекладі з грецької означає "опис народу". Однією з найяскравіших демографічних характеристик народу є його чисельність. З 1993 р. чисельність населення України стала зменшуватися. Розгорялися негативні процеси депопуляції. Насамперед це виявилося в переважанні смертності над народжуваністю.

Зростання числа смертей пов'язане з багатьма чинниками. Серед них були й природні. З життя йшли народжені за часів, коли багато дітей у родині було нормою. На підвищення показників смертності впливають забруднення навколишнього середовища, погіршення медичного обслуговування. Надмірно високою є смертність від нещасних випадків, травм, отруєнь і дорожніх пригод. Вони стають причиною майже 70 тис. смертей на рік. Вагомою причиною є також виховане ще за радянського часу недбале ставлення до власного здоров'я. Так, 60 % чоловіків були активними курцями тютюну.
У 2005-2006 рр. середній вік чоловіків в Україні не перевищував 62 років, жінок - 74 років.
Протягом 1991-2001 рр. в Україні спостерігалося постійне зниження рівня народжуваності. Воно було викликане насамперед соціально-економічними труднощами, які призвели до послаблення родинних зв'язків, навіть економічною неспроможністю молодих людей заснувати, а потім зберегти родину. Міцні ж українські родини мали здебільшого одну дитину.
Депопуляція (від латин. de - заперечення, скасування та populus - народ) - систематичне зменшення чисельності населення будь-якої країни. Перехід на європейську модель родини з однією дитиною, за підрахунками Інституту демографії НАН України, призведе до того, що до 2050 р. чисельність населення зменшиться до 35-37 млн осіб.
Одночасно зі зниженням рівня народжуваності спостерігається демографічний процес старіння нації, як наслідок - понад чверть працівників є пенсіонерами.

Ці негативні тенденції потребують комплексного втручання держави, передусім подолання проблеми молодіжного безробіття; запозичення в європейських держав досвіду довгострокового державного пільгового кредитування, насамперед з метою придбання житла; запровадження державної системи дитячих депозитів, які гарантували б здобуття освіти, придбання житла, започаткування власної справи.

На демографічну ситуацію негативно впливала трудова еміграція. Економічна скрута перехідного періоду в Україні 1990-х років примусила людей шукати заробітку за кордоном. Трудові емігранти виїжджали до країн Центрально-Східної Європи (Польщі, Чехії, Словаччини, Угорщини) і західноєвропейських країн (Італії, Греції, Іспанії, Португалії), а також Америки.

Про масштабність вимушеної трудової міграції свідчать цифри. За кордоном шукає заробітків майже 7-8 млн працездатного населення. Отже, кожний шостий-сьомий українець нині є трудовим емігрантом.

Чоловіки працюють на будівництві, заводах, у сільському господарстві. Жінки доглядають хворих, людей похилого віку, дітей, працюють домогосподарками. Загалом, трудові мігранти займаються важкою й непрестижною роботою. Вони погоджуються на досить низьку платню, як для тих країн, але високу, як для України. Частина мігрантів легалізувала своє становище: вони мають змогу, отримавши відпустку, принаймні раз на рік приїздити на батьківщину, бачитися з рідними. Проте переважають нелегальні мігранти. Так, наприклад, у Португалії у 2004 р., напередодні підписання з Україною офіційних документів про регулювання трудової міграції, було 70 тис. легальних мігрантів і 210 тис. нелегальних.

Трудову міграцію ще називають "круговою міграцією". Адже 80 % мігрантів мають намір повернутися на Батьківщину, 70 % мають в Україні родини. Своїм першочерговим завданням вони вважають заробіток грошей для купівлі в Україні житла, оплати навчання дітей, започаткування власного бізнесу. Частина представників т. зв. "четвертої хвилі" мігрантів відкрили власні підприємства в країнах проживання й бажали б вкладати кошти в українську економіку.

Надзвичайно болісними демографічними втратами є відплив умів. Найбільш активним він був у 1996-2002 рр. За 25 років незалежності Україна втратила майже третину наукового потенціалу й продовжує втрачати далі. Витративши значні кошти на підготовку вчених і фахівців, Україна втрачає їх дедалі більше. Відплив умів завдає значних економічних, соціально-культурних і політичних збитків державі, а головне, він знижує рівень національної безпеки. Адже втрата науковців призводить до занепаду вітчизняної науки, сповільнює темпи соціально-економічного розвитку, знижує міжнародну конкурентоспроможність країни та її позиції на світовому ринку.
3. Етносоціальна структура
Зі здобуттям незалежності в Україні розпочався процес формування української політичної нації - громадян України, об'єднаних належністю до однієї держави. Українська нація об'єднує представників багатьох етносів. Для українців, кримських татар, гагаузів, караїмів, греків Приазов'я (або маріупольських греків) Україна - єдина Батьківщина. Представники інших етносів прибули на терени України з власних етнічних територій, знайшовши тут нову батьківщину.

Хоч Україна стала батьківщиною для представників понад ста етносів, співвідношення між кількістю етнічних українців та інших етносів свідчить про те, що Україна залишається моноетнічною країною. Якщо наприкінці 1980-х років Україна наблизилася до межі 70 %, яка розділяє моно- і поліетнічну націю, то зі здобуттям незалежності вона віддалилася від цієї межі. Це ілюструють дані Державного комітету статистики України за переписом 2001 р. (див. табл.).

Як бачимо, лише два етноси становлять абсолютну більшість мешканців України. 16 етносів представлені від 0,1 до 0,6 % від загального складу населення. Решта 112 етносів у 2001 р. були представлені 177,1 тис. осіб, питома вага яких становила 0,4 %. Етнічний довідник за 1996 р. повідомляв, що в Україні проживав 1 ненець, 1 нганасан, 2 ороки, 9 іжорців, 10 негідальців тощо.

Усі мешканці України користуються національними правами - невід'ємною частиною прав людини.
4. Повернення кримських татар на історичну батьківщину Радість повернення. Фото. 1990-і роки
Скориставшись Декларацією Верховної Ради СРСР "Про визнання незаконними та злочинними репресивних актів проти народів, підданих насильницькому переселенню, і забезпечення їхніх прав" від 14 листопада 1989 р., багато кримських татар вирішили повернутися на батьківщину. На серпень 1991 р. в Криму проживало 142 200 татар. У 2002 р. - 270 тис. осіб. Через матеріальну скруту ще майже 100 тис. кримських татар залишилися проживати переважно в місцях виселення.

З поверненням на батьківщину проблеми кримських татар не були вирішені. У Криму вони наразилися на цілеспрямований саботаж процесу репатріації, який здійснювала кримська партноменклатура. До цього додалася й постійна нестача коштів - традиційна ознака кризової української соціальної політики. До того ж шовіністичні представники адміністрації півострова нерівномірно розподіляли надані кошти для репатрійованих народів. Як наслідок, на одного татарина в середньому було розраховано в 15 разів менше ресурсів, ніж на репатрійованих вірмен, болгар, греків і німців.

У такий спосіб адміністрація півострова спровокувала міжнаціональні суперечки між репатріантами, нерідко потурала кримінальним угрупованням, які намагалися тероризувати татар. Через завищення цін на землю й житло в Криму та знецінення грошей майже 40 % репатріантів не змогли отримати чи придбати власне житло. У багатьох з 300 новостворених поселень не було водопостачання, доріг з твердим покриттям, а в ряді поселень - навіть електрики. Незважаючи на те, що 75 % репатріантів повернулися в сільську місцевість, їм не віддали земель, відібраних під час депортації, і всіляко перешкоджали отриманню нових ділянок. Як наслідок, на 2013 р. кримські татари на одну особу мали землі майже втричі менше, ніж російські чи російськомовні переселенці.

У критичному стані перебувала й перебуває освіта кримських татар. За перші 13 років незалежної України в Криму було відкрито тільки 13 шкіл, які лише умовно можна назвати національними. За наступні 10 років було відкрито ще 2 кримськотатарські школи. Це задовольняло потреби лише 10 % татарських дітей. Майже немає кримськотатарських дошкільних закладів. Один з них відкрив у Бахчисараї М. Джемілєв на кошти премії імені Фрітьофа Нансена, яку він отримав у 1998 р. від Верховного Комісаріату ООН у справах біженців. Отже, кримськотатарський народ має загрозу втратити рідну мову, а з нею й національну ідентичність.

У Криму не діяв властивий для цивілізованого світу квотний принцип представництва кримських татар у виборних органах, місцевих радах, виконавчій та судовій владі. Лише на виборах 1994 р., після загальнонаціональних акцій протес

ту, для кримських татар на одну каденцію було виділено 14 місць у Верховній раді АРК. У 1998 р. квот не надали, у 2002 р. татари вибороли 7 мандатів. У Верховній Раді України кримських татар протягом декількох останніх каденцій представляють М. Джемілєв і Р. Чубаров.

Небагато кримських татар представлено у виконавчій владі й інших суспільних сферах. Так, з 2 тис. працівників СБУ не було жодного татарина. У міліції з 12 тис. осіб кримських татар було менше сотні, у прокуратурі - майже 3 %. Декількома відсотками татари представлені у сферах охорони здоров'я та освіти.

На сьогодні головна мета кримськотатарського національного руху - повернення всього народу в Крим і відновлення національно-територіальної автономії в складі Української держави, перерваної окупацією Криму РФ у 2014 р.
5. Протидія сепаратизму та сепаратистським настроям
Погіршення соціально-економічної ситуації для більшості населення та виокремлення на їхньому тлі перших нуворишів спровокували настрої зневіри й ідеалізації "старого, доброго, забезпеченого часу".
Після першого року самостійності, у зв'язку з різким погіршенням матеріального становища, 52 % опитаних уже шкодували за СРСР.
У суспільно-політичному житті помітну роль став відігравати регіональний чинник. На твердих позиціях розбудови державності стояли західні області України. Проте вони, не маючи достатньої кількості виборців, не могли забезпечити тієї підтримки своїх політиків, як це могли зробити схід і південь України.

До реалій суспільно-політичного життя вперше додалися загрози цілісності Української держави. Мешканці індустріалізованих і зрусифікованих сходу та півдня України набагато гостріше відчули наслідки економічної кризи й пов'язали їх з незалежністю.

У південних Одеській, Миколаївській та Херсонській областях з'явилися провокатори, які намагалися поширити ідеї автономної "Новоросії". У східних областях поширювались ідеї економічної автономії Донбасу. Улітку 1993 р. цю ідею підхопили й донецькі страйкарі. Учасники руху закарпатських русинів відкрито обговорювали статус Закарпаття як вільної господарської зони в складі України чи включення Закарпаття до складу Словаччини. Найбільшою ж небезпекою для збереження цілісності України стали події в Криму.

Через ряд особливостей Крим виявився найслабшою ланкою української адміністративно-політичної, соціальної та національної структури. Насамперед спрацював господарський чинник. Крим був пов'язаний із союзною економікою багатьма закладами оздоровчо-курортного профілю, куди щоліта їхали на відпочинок мільйони радянських туристів і відпочивальників. Тут розташовувалися деякі підприємства з обслуговування мілітарного сектора: Чорноморський флот, протиповітряна оборона, об'єкти космічного призначення. їхні працівники природно турбувалися про своє майбутнє в мирній Україні.

30 % населення Криму становили військові та цивільні пенсіонери з родинами, які віддали "радянській вітчизні" свої найкращі роки, а тепер очікували від неї гарантованої забезпеченої старості.

Наприкінці 1980-х років відбувалася масова репатріація на батьківщину кримських татар, що посилило соціальні проблеми та загострило міжетнічні відносини з проросійським населенням Криму. Тут майже непохитними зберегла свої позиції місцева партійно-державна номенклатура, яка залишалася "червоною" і проросійською. Адже 67 % мешканців (за переписом 1989 р.) були росіянами за походженням чи російськомовними. Живучи за радянськими історичними та світоглядними стереотипами, усі вони боялися "насильницької українізації", і це вправно використовувала місцева номенклатура.

До зміни адміністративно-політичного статусу Криму місцеві сили провокувала й поведінка офіційних Києва та Москви. Якщо Київ виявляв надмірну терплячість, щоб уберегти край від виявів екстремізму, то Москва, сприймаючи це за ознаку слабкості, дедалі відвертіше штовхала "кримчан" до антиукраїнського виступу.
Ось неповний перелік російських провокацій проти територіальної цілісності й суверенітету України. У січні 1992 р. Державна дума РФ поставила на порядок денний питання про законність передання Кримської області Україні в 1954 р., а в травні визнала ухвалу про передання такою, що "не має юридичної сили з моменту ухвалення". У квітні 1992 р. віце-президент РФ О. Руцький закликав кримчан до відокремлення від України. У липні 1993 р. Держдума РФ ухвалила постанову, де стверджувалося, що українське місто Севастополь має "російський федеральний статус". Таке грубе порушення міжнародного права засудила Рада Безпеки ООН. У березні 1995 р. посольство РФ в Україні відрядило до Сімферополя консульську групу для видання мешканцям Криму російських паспортів. Консулів відкликали лише після різкої заяви МЗС України.
Поразка спроб проросійських сепаратистів змінити статус Криму на початку 1990-х років. До початку 1992 р. у Криму сформувалися опозиційні Києву сили. З одного боку, йому протистояла партійно-господарська номенклатура, очолена головою Верховної ради Криму М. Багровим, з іншого - набрав сили блок російських націоналістів, що об'єднав частину місцевої інтелігенції, нових бізнесменів, пов'язаних з російськими підприємцями, військових пенсіонерів тощо.

Якщо номенклатурники-багровці мали на меті розширення самостійності Криму в складі України, насамперед вони прагнули отримати економічну автономію, то метою блоку російських націоналістів був сепаратизм і "возз'єднання" з Росією.

Приводом до першої сутички став Закон України "Про статус Автономної Республіки Крим" від 29 квітня 1992 р. У відповідь у травні Верховна рада Криму затвердила акт "Про проголошення державної самостійності Республіки Крим" і конституцію Республіки Крим, яка проголошувала право Криму на самостійну зовнішню політику, власні правоохоронні органи, володіння всіма ресурсами. Верховна Рада України визнала всі ці рішення антиконституційними й зажадала скасувати їх. 25 вересня після тривалих переговорів було затверджено відредаговану обома сторонами конституцію Криму як складової України. Замість заспокоїтися, кримські парламентарі вдалися до нових провокацій, визнавши державною мовою лише російську й ухваливши прапор автономії, подібний до російського.

У вересні 1993 р. Верховна рада Криму запровадила посаду президента Криму. У виборчій кампанії боротьба розгорілася між представником колишньої номенклатури М. Багровим і висуванцем від блоку "Росія" Ю. Мєшковим. У лютому 1994 р. у другому турі перемогу здобув Ю. Мешков, яскравий демагог, що пообіцяв незалежність, повернення до рублевої зони, жорстке придушення злочинності. У квітні 1994 р. відбулися вибори до кримського парламенту, на яких перемогу знову здобули прихильники блоку "Росія". Наступного місяця вони відновили травневий 1992 р. сепаратистський варіант конституції Криму, Ю. Мешков видав укази про підпорядкування йому силових відомств республіки, набрав особисту президентську гвардію, запровадив у Криму московський час. Головою кримського уряду він демонстративно призначив російського громадянина Є. Сабурова.

Верховна Рада України вже в травні 1994 р. припинила дію всіх законодавчих актів автономної республіки, які суперечили законодавству та Конституції України (1978 р., з доповненнями). Проте кримська влада ігнорувала це рішення. Користуючись ситуацією, російські морські піхотинці ще не поділеного на той час Чорноморського флоту СНД спробували зайняти кримську базу протиповітряної оборони української армії. Наприкінці травня 1994 р. цьому перешкодило введення до Криму сил Національної гвардії України.

Прихід до влади Ю. Мешкова та блоку "Росія" спричинив хаос у Криму. У Верховній раді Криму розпочалися чвари за посади, пов'язані з доступом до приватизації державної власності. Не отримав Ю. Мєшков підтримки й від керівництва Росії, яке дедалі більше турбувалося про справи в Чечні. На півострові розгорнулася кримінальна війна. Крим потрясали терористичні акти, замовні вбивства, перестрілки на вулицях серед білого дня. За рік було вбито понад 20 бізнесменів, кримінальних авторитетів і політиків.

Улітку 1994 р. розгорівся гострий конфлікт між Ю. Мєшковим і Верховною радою Криму, оскільки той створював сприятливі можливості для приватизації насамперед для російських бізнесменів, на шкоду тим економічним і мафіозним колам, які привели його до влади. Кримський президент видав серію указів, якими максимально сконцентрував владу у своїх руках, розпустивши навіть Верховну раду Криму.

Тоді поміркована частина кримської політичної верхівки погодилася на переговори з Києвом. У вересні 1994 р. кримський парламент скасував посаду президента автономії та передав усю виконавчу владу голові уряду Криму А. Франчуку, а в листопаді 1994 р. погодився узгодити закони автономії із законами України. У березні 1995 р. Верховна Рада України ухвалила Закон "Про Автономну Республіку Крим". Водночас було скасовано сепаратистську конституцію. Уряд кримської автономії був підпорядкований Президенту України. Наприкінці весни 1995 р. Ю. Мєшков утік до Москви.
Запитання та завдання

1. Розкрийте зміст понять "олігархічна система", "депопуляція", "відплив умів".

2. Охарактеризуйте становище кримських татар-репатріантів. З'ясуйте причини зловживань шовіністичної кримської адміністрації щодо кримських татар.

3. Наведіть приклади провокацій РФ проти територіальної цілісності України в 1990-х роках. Про що вони свідчили?

4. Визначте причини краху спроб російських сил змінити статус Криму чи відокремити його від України в першій половині 1990-х років.

5. Визначте причини виникнення сепаратистських настроїв в Україні.

6. Які уроки мають перейняти сучасні українські політики з досвіду приборкання кримського сепаратизму на початку 1990-х років?

7. Поясніть, чому прошарок української великої буржуазії сформувався як олігархія. Чого не вистачило, щоб він сформувався як аристократія?

8. За допомогою електронного атласу "Історія України. 11 клас" (www.osvitanet.com.ua) визначте регіони, де українці становлять більшість, і регіони концентрації найчисленніших етнічних меншин.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Соціальні, демографічні й етносоціальні процеси в українському суспільстві - Історія України. Рівень стандарту. 11 клас. Струкевич

# data[].attributes.attachment_link.description
Сильним суспільство стає тоді, коли має єдину мету, згуртовані всі верстви заради її досягнення. Чого не вистачає нашому суспільству для єдності та згуртованості? 1. Олігархічна система Після здобуття незалежності українське суспільство постало перед історичним вибором: яким шляхом і на якій соціально-економічній основі рухатися в майбутнє - демократичним шляхом, користуючись підтримкою народу, чи олігархічним, опираючись на вчорашню компартійно-радянську номенклатуру та перших нуворишів.

# data[].attributes.body
Відносини України з ЕЄ, НАТО,США та Росією.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Підготовка до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.title
Вихід України на міжнародну арену. Історія України 11 клас

# data[].attributes.body
Формування ринкової економіки. Запровадження гривні. Матеріальне становище населення.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал Київ

# data[].attributes.body
Державотворчі процеси. Багатопартійна система Прийняття Конституції України

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
завантажити презентацію державотворчі процеси в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
презентація на тему державотворчі процеси в україні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
презентація з історії україни державотворчі процеси в україні

# data[].attributes.attachment_link.title
Державотворчі процеси в Україні

# data[].attributes.attachment_link.description
Презентация на тему Державотворчі процеси в Україні до уроку з історії україни

# data[].attributes.headline
Заліковий контроль

# data[].attributes.subject
Заліковий контроль

# data[].attributes.headline
Тренувальні завдання/тести/вправи

# data[].attributes.subject
Тренувальні завдання/тести/вправи

# data[].attributes.headline
Дидактичний матеріал

# data[].attributes.subject
Дидактичний матеріал

# data[].attributes.headline
Розділ 5. Становлення України як незалежної держави

# data[].attributes.subject
Розділ 5. Становлення України як незалежної держави

# data[].attributes.body
Теми 17-26.03/07-16.04