# data[].attributes.body
Es va promulgar la Declaració de Drets de l'Home i del Ciutadà, que reconeixia els drets i les llibertats individuals, així com la igualtat de tots els ciutadans davant la llei i els impostos.

Aquesta declaració defineix un conjunt de drets individuals i col·lectius. Va ser adoptada el 26 d'agost de 1789 per l'Assemblea Nacional Constituent francesa com a primer pas per redactar una Constitució.

Les fonts o influències d'aquest text es troben sobretot en els pensadors de la Il·lustració francesa, especialment Rousseau i Montesquieu, i en la Declaració d'Independència dels Estats Units de 1776.

Malgrat el seu caràcter d'universalitat, no inclou les dones (malgrat els intents posteriors d'aplicació), reconeixent la condició de ciutadania només als homes. Aquest fet provocà diverses reaccions entre les dones revolucionàries de l'època que havien posat en la Revolució Francesa les seves esperances per arribar a la igualtat de drets amb els homes. Un exemple d'aquesta situació el trobem a la Declaració dels Drets de la Dona i de la Ciutadana d'Olympe de Gouges.

# data[].attributes.body
Grup dirigent: La burgesia moderada (monàrquics constitucionals).

A la primera etapa de la Revolució, la burgesia moderada va intentar arribar a un acord amb el rei i els privilegiats per convertir França en una monarquia constitucional i parlamentària. D'aquesta manera, l'Assemblea Nacional Constituent va abolir els pilars de l'Antic Règim

Actuacions: Va decretar l'abolició del feudalisme (estaments, servitud personal, delmes...) i va promulgar la Declaració de Drets de l'Home i del Ciutadà, que reconeixia els drets i les llibertats individuals, així com la igualtat de tots els ciutadans davant la llei i els impostos. Va promulgar una Constitució (1791) basada en la separació de poders, la sobirania nacional i la igualtat legal, malgrat que reservava al rei el dret de vet. Va establir el sufragi censatari

Àustria va organitzar un exèrcit per envair França i Lluís XVI va fugir de París per unir-se als austríacs (Fugida de Varennes, juny del 1791). Malgrat que el rei fou detingut, l'exèrcit austríac va entrar a França i va avançar fins a les portes de París (setembre del 1792).

# data[].attributes.body
· Es va promulgar una Constitució basada en la separació de poders, la sobirania nacional i la igualtat legal, malgrat que reservava al rei el dret de vet.

· La família reial i els privilegiats no van acceptar els canvis i van buscar el suport de les monarquies absolutes d'Europa per restablir l'absolutisme.

· Lluís XVI va fugir de París per unir-se als austríacs (Fugida de Varennes, juny del 1791).

# data[].attributes.body
La Constitució francesa de 1791, la primera constitució escrita de la història francesa, va ser promulgada per l'Assemblea Nacional Constituent el 3 de setembre de 1791 i acceptada per Lluís XVI. Contenia la reforma de l'Estat francès, quedant França configurada com una monarquia constitucional.

La Constitució estableix que la sobirania resideix a la Nació i ja no al rei, que es titula "rei dels francesos". Proclama la llibertat de pensament i de premsa, i la llibertat religiosa. Suprimeix la noblesa i les distincions hereditàries, les ordres de cavalleria, les corporacions i gremis, i estableix el lliure accés als oficis i les funcions que fins ara es reservaven a la noblesa o s'heretaven. El manteniment dels llocs de culte passa a dependre de l'Estat que remunerarà els religiosos.

Instaura la divisió dels poders executius, legislatius i jurídics.

L'elaboració de les lleis corresponia a una Assemblea Nacional Legislativa. Votava les lleis, els impostos i declarava la guerra, amb aprovació del rei.

El poder executiu quedava en mans de la monarquia, el rei té el poder de nomenar i destituir els ministres.

El poder judicial s'atorgava a uns tribunals independents.

# data[].attributes.body
· La traïció del rei i la invasió militar van provocar la revolta de les classes populars (sans-culottes). El 10 d'agost de 1792 es va produir l'assalt al palau reial de les Tulleries, es va empresonar la família reial i es va proclamar la república (setembre del 1792). Amb això s'iniciava la fase radical de la Revolució.

· L'exèrcit austríac va entrar a França i va avançar fins a les portes de París (setembre del 1792).

# data[].attributes.body
Governen els girondins (burgesos més moderats). La nova assemblea es va anomenar Convenció Nacional i va ser elegida per sufragi universal masculí (dret a vot independentment de la riquesa).

La Convenció va iniciar un judici contra Lluís XVI i la reina Maria Antonieta. Acusats de traïció, van ser condemnats a mort i executats a la guillotina (1793).

La mort del rei i la reina va provocar l'aliança de les monarquies europees, que van formar una coalició absolutista contra França, mentre que a l'interior del país van esclatar nombroses revoltes contrarevolucionàries i conspiracions reialistes protagonitzades pels antics privilegiats.

# data[].attributes.body
· La família reial va ser guillotinada (gener de 1793).

· El juny del 1793, els jacobins, el sector més radical de la burgesia, van fer seves les demandes dels sectors populars i van aconseguir el poder.

· La convenció jacobina va promulgar una nova Constitució (21 de juny del 1793).

# data[].attributes.body
Governen els jacobins (burgesos radicals). L'executiu va quedar en mans d'un Comitè de Salvació Pública.

Es va promulgar una nova Constitució (1795) que reconeixia la sobirania popular (sufragi universal masculí) i el dret a la igualtat social. El Comitè de Salvació Pública va atorgar el poder a Robespierre, un dirigent jacobí.

Per fer front a la invasió austríaca es va organitzar una lleva en massa, que obligava tots els ciutadans a enrolar-se a l'exèrcit, i per posar fi als conspiradors es va impulsar la política del Terror.

El Comitè va suspendre les llibertats i uns tribunals revolucionaris castigaven amb presó o mort a la guillotina els qui s'oposaven al govern (Llei de sospitosos).

Amb l'objectiu de satisfer les demandes dels sans-culottes, es van promulgar una sèrie de lleis socials: el control dels preus i els salaris (Llei del màximum), la distribució de béns dels contrarevolucionaris entre els indigents, la venda de les terres del clero i la instrucció obligatòria.

# data[].attributes.body
Inclou entre els drets de l'home i del ciutadà el tan discutit dret de rebel·lió, a conseqüència de tots els altres drets.

La Constitució de 1793, és una peça magistral del racionalisme il·lustrat francès de característiques revolucionàries que declara els drets de l'home. L'1 de juny de 1793 es va produir la purga de la convenció i diversos diputats i ministres girondins són depurats. Els montagnards que dominaven als jacobins, havia aconseguit prendre el control de la convenció.

Una nova Declaració dels Drets de l'Home i del Ciutadà precedia la Constitució francesa de 1793 votada per la convenció el 24 de juny d'aquest any. D'aquesta manera, la nova declaració, basada en el Dret natural, instaurava el sufragi universal masculí, proclamava la llibertat econòmica i completava el dret de resistència a l'opressió amb el dret de rebel·lió. Reconeixia també els drets a l'educació, al treball i a l'assistència pública. Instaura la divisió dels poders executius, legislatius i jurídics.

# data[].attributes.body
· El Terror i l'actuació dictatorial del govern van provocar l'oposició de bona part de la població i, el juliol del 1794, un cop d'Estat va posar fi al govern jacobí. Robespierre i altres líders jacobins van ser executats a la guillotina.

# data[].attributes.body
Governa una altra vegada la burgesia moderada.  La Constitució de 1795 va atorgar el poder executiu a un govern col·legiat (Directori).

Es van anul·lar les lleis jacobines i es va promoure el retorn dels exiliats a causa del Terror. Es va promulgar la Constitució de 1795 i es va restablir el sufragi censatari.

El nou Directori va viure en una inestabilitat permanent, perquè va haver de fer front a l'oposició tant de l'aristocràcia, que pretenia instaurar la monarquia i recuperar els seus privilegis, com de les classes populars, que donaven suport al retorn dels jacobins. No va ser capaç de resoldre els conflictes polítics.

# data[].attributes.body
· La Constitució de l'any III és el text que va establir el Directori durant la Revolució Francesa. Va ser aprovada per referèndum el 5 de fructidor de l'any III (22 d'agost de 1795), i té com a preàmbul la Declaració dels Drets i Deures de l'Home i del Ciutadà de 1795. La seva aprovació va ser seguida per la d'un nou codi penal, el Codi de delictes i penes (Code des délits et des peines).

Va ser una constitució conservadora, basada en la sobirania nacional, la divisió de poders i el sufragi censatari; redactada per la Convenció Nacional el 1795.

El poder legislatiu estava dividit entre dues cambres (bicameral). El Consell dels Cinc-cents proposava les lleis i l'altra assemblea (el Consell d'Ancians), composta per 250 membres, les aprovava o rebutjava. Tots dos consells es renovaven per terços cada any.

El poder executiu no era exercit per un càrrec unipersonal, sinó per cinc directors, per això el nom de Directori. Cada any, un dels seus membres era substituït per un de nou mitjançant un complex sistema de nomenament. En primer lloc, el Consell dels Cinc-cents designava en votació secreta deu candidats que eren suggerits al Consell d'Ancians, que alhora n'escollia un d'entre els deu per integrar el Directori. Sovint, el primer consell recomanava nou candidats desconeguts i un de conegut perquè aquest fos elegit. El director sortint només podia tornar a ser elegit al cap de cinc anys. Cada director exercia la presidència per torns de tres mesos: el president no tenia preponderància personal ni poder especial.