# data[].attributes.headline
Мико́ла Корни́лович Пимоне́нко

# data[].attributes.subject
Мико́ла Корни́лович Пимоне́нко

# data[].attributes.body
— український художник-живописець, академік живопису Петербурзької академії мистецтв, член Паризької інтернаціональної спілки мистецтв і літератури, автор багатьох картин на сільську та міську тематику.

# data[].attributes.headline
Картина 'Ідилія'. Автор: Микола Пимоненко

# data[].attributes.subject
Картина 'Ідилія'. Автор: Микола Пимоненко

# data[].attributes.body
Картина створена на початку літа 1908 року в селі Малютянка на Київщині, де перебував художник з дружиною і трьома дітьми.

# data[].attributes.headline
Картина 'Різдвяні ворожіння'. Автор: Микола Пимоненко 

# data[].attributes.subject
Картина 'Різдвяні ворожіння'. Автор: Микола Пимоненко 

# data[].attributes.body
Різдвяні ворожіння — ворожіння у слов'янських народів, хронологічно пов'язані з періодом святок, народно-християнських свят між Святвечором та Водохрещем.

# data[].attributes.headline
Картина 'Жниця'. Автор: Микола Пимоненко

# data[].attributes.subject
Картина 'Жниця'. Автор: Микола Пимоненко

# data[].attributes.headline
Мурашко Олександр Олександрович

# data[].attributes.subject
Мурашко Олександр Олександрович

# data[].attributes.body
Олекса́ндр Олекса́ндрович Мура́шко (26 серпня (7 вересня) 1875, Київ — 14 червня 1919, Київ) — український живописець, педагог і громадський діяч.

# data[].attributes.headline
Дівчина в червонім капелюшку

# data[].attributes.subject
Дівчина в червонім капелюшку

# data[].attributes.headline
Фе́дір Григо́рович Криче́вський

# data[].attributes.subject
Фе́дір Григо́рович Криче́вський

# data[].attributes.body
Фе́дір Григо́рович Криче́вський - український художник і педагог, заслужений діяч мистецтв УРСР (з 1940). Один із засновників і перший ректор Української академії мистецтва.

# data[].attributes.headline
Автопортрет у білому кожусі

# data[].attributes.subject
Автопортрет у білому кожусі

# data[].attributes.body
автопортрет українського художника і педагога Федіра Кричевського. Відомості про час створення портрета суперечливі: з 1926 по 1932 рр. Зберігається в Національному художньому музеї України.

# data[].attributes.attachment_link.title
Федір_Кричевський_-_Автопортрет_у_білому_кожусі

# data[].attributes.headline
Одеський оперний теа

# data[].attributes.body
Одеський оперний театр, також відомий як Одеський національний академічний театр опери та балету, був збудований у місті Одеса, Україна. Архітектурний стиль, у якому був побудований театр, відноситься до неоренесансного стилю.

Автором проекту Одеського оперного театру є французький архітектор Фелікс Дідер-Мішель, який відомий своїми внесками у архітектуру Одеси. Будівництво театру розпочалося у 1884 році і тривало приблизно 8 років, завершуючись у 1887 році. Театр був спроектований у стилі неоренесансу з елементами бароко, а його фасад прикрашений скульптурними композиціями та орнаментами.

Одеський оперний театр є одним з найвизначніших архітектурних пам'яток міста Одеси та відомим у всьому світі своєю величезною культурною й художньою цінністю. Він служить місцем проведення оперних вистав, балетів та концертів і приваблює туристів з усього світу своєю красою й елегантністю.

# data[].attributes.headline
Черновицкий Университет (Чернівецька область)

# data[].attributes.subject
Черновицкий Университет (Чернівецька область)

# data[].attributes.body
Ефектний теракотовий комплекс із стрункими вежами та кам'яним різьбленням зводився майже 20 років (1864-1882 рр.) і втілив у собі еклектичний мікс різних архітектурних стилів – від візантійських елементів до суворої романської масивності, від готичних вертикалей до мавританського аж. Яскраві орнаментальні візерунки кольорової покрівлі черепиці дахів відображають тенденції національного мистецтва. Таке поєднання буковинських мотивів з помпезністю китайського шовку, венеціанських дзеркал та кольорового мармуру характерне і для внутрішнього оздоблення комплексу. Чернівецький університет - шедевр архітектури епохи Габсбургів.
Общая стоимость строительства составила около 2 млн золотых флоринов. Реализацию проекта воплотил известный чешский архитектор Йозеф Главка, который без преувеличения положил свое здоровье на алтарь строительства черновицкого комплекса.

# data[].attributes.body
У зв'язку з подальшим зростанням потреби в письменних людях і спеціалістах, під впливом революційного руху в Наддніпрянщині мережа початкових шкіл та середніх навчальних закладів, а також учнів у них збільшувалися. Так, протягом 1897-1911 рр. кількість початкових шкіл зросла з 13 570до 18 719. У 1914-1915 рр. в Україні було 26 тис. загальноосвітніх шкіл і понад 60 професійно-технічних училищ, у яких навчалося відповідно 12,5 тис. та 5 тис. осіб. Однак все це далеко не задовольняло потреб населення в освіті: близько 70% його не вміло читати і писати, обсяг і рівень знань набагато відставали від вимог часу, царизм так і не дав дозволу на запровадження навчання у школах рідною мовою.

Кількість студентів в університетах на початку XX ст. зросла в середньому більш як у два рази. Усього в 1908-1910 рр. в університетах України навчалося близько 12,7 тис. чоловік. Однак уряд обмежив доступ в університети для вихідців з "нижчих" станів, для робітників і селян він залишався практично закритим, на всій території України не було жодного вузу з українською мовою викладання.

# data[].attributes.headline
Якщо у XIX ст. відбулося становлення української національної культури та її входження у світовий культурний процес, то на поч. XX ст. українська культура утверджується як культура світового рівня. Культурний процес в українських землях в цей період стимулювався соціально-економічною модернізацією, активізацією суспільно-політичного життя і національно-визвольного руху, все глибшим проникненням національних ідей в народні маси і утвердженням національної самосвідомості українців. Великі соціальні потрясіння, якими ознаменувався початок XX ст, позначилися на культурному житті, обумовивши його особливості, збагативши духовне життя чималим досвідом.

# data[].attributes.subject
Якщо у XIX ст. відбулося становлення української національної культури та її входження у світовий культурний процес, то на поч. XX ст. українська культура утверджується як культура світового рівня. Культурний процес в українських землях в цей період стимулювався соціально-економічною модернізацією, активізацією суспільно-політичного життя і національно-визвольного руху, все глибшим проникненням національних ідей в народні маси і утвердженням національної самосвідомості українців. Великі соціальні потрясіння, якими ознаменувався початок XX ст, позначилися на культурному житті, обумовивши його особливості, збагативши духовне життя чималим досвідом.

# data[].attributes.headline
Володимирський собор

# data[].attributes.body
Володимирський собор, також відомий як Собор Святої Мудрості, є одним з найвідоміших пам'яток Київської Русі. Собор був збудований у 11 столітті в місті Києві, яке на той час було столицею Київської Русі. Авторство собору приписують князю Володимиру Святославовичу, який правив Київською Руссю з 980 до 1015 року.

Володимирський собор є прикладом візантійського стилю архітектури. Він відзначається своїм прекрасним фресковим розписом, зокрема циклом фресок, що зображують життя та творчість Ісуса Христа. Собор має характерну десятикупольну форму з високими дзвіницями і золотими куполами.

Володимирський собор є символом релігійного й культурного значення для України та відображає багату спадщину Київської Русі.

# data[].attributes.headline
Миколаївський костьо

# data[].attributes.body
Миколаївський костьол у Києві був збудований у стилі неоготики. Цей стиль є архітектурним напрямом, що відроджує елементи середньовічної готики з використанням сучасних технологій та матеріалів. Він характеризується високими стрімкими дахами, гострими арками, розчленуванням фасадів і багатими деталями.

Автором проекту Миколаївського костелу у Києві є відомий польський архітектор Йозеф Артур Зіллер. Зіллер був представником польської неоготичної школи архітектури і відомий своїми роботами, серед яких також входять Святославський храм у Києві та Базиліка Святого Миколая у Кракові. Миколаївський костьол у Києві був побудований у період з 1899 по 1909 рік і є одним із найвизначніших споруд у стилі неоготики в Україні.

# data[].attributes.headline
Полтавський краєзнавчий музей (Полтава)

# data[].attributes.subject
Полтавський краєзнавчий музей (Полтава)

# data[].attributes.body
Автор: Василь Кричевський – це унікальний український митець, архітектор і графік, який у 1918 році створив проєкт українського державного герба.
Архітектор використав у екстер'єрі й інтер'єрі будівлі всі види мистецтва: кераміку, різьблення, текстиль, розписи на стінах. Будинок земства було спроєктовано таким чином, щоб він починав справляти враження ще на відстані. За задумом харківського архітектора, полив'яну синьо-зелену черепицю клали на даху в мозаїчному порядку так, щоб вона грала кольорами на сонці.

# data[].attributes.body
Перший проф. театр "Руська бесіда" та перша театральна проф. група з Марком Кропивницьким, Тобілевичима (зокрема...), Марією Заньковецькою з 25-річним досвідом, Михайлом Старицьким, Ганною Затиркевич, що зветься ім'ям корифеїв. Ставила здебільшо українські п'єси.

# data[].attributes.headline
Початок XX с

# data[].attributes.body
Початок XX ст. позначений подальшим розвитком науки в Україні. Багатогранну діяльність проводили наукові товариства. Розгортає свою діяльність Наукове товариство імені Т.Шевченка у Львові (НТШ), яке фактично перетворилося в академію наук. Очолюване М.Грушевським, НТШ згуртувало навколо себе найбільш відомих науковців України - А.Кримського, Б.Грінченка, В.Гнатюка, І.Франка, К.Студинського та інших. їхні праці друкувалися у "Записках Наукового товариства імені Шевченка", "Збірнику математично-природничої і лікарської секції", "Етнографічному збірник" та інших виданнях товариства. У 1907 р. за ініціативою М.Грушевського на зразок НТШ створено Українське наукове товариство у Києві, яке видавало свої наукові записки та збірники, популярні видання.

# data[].attributes.attachment_link.title
Обличчя української історії. Михайло Грушевський

# data[].attributes.headline
Музика: Композиторство

# data[].attributes.subject
Музика: Композиторство

# data[].attributes.body
Видатними композиторами того часу були, навдивовиж, два Миколи: Микола Лисенко з його дитячими й не дуже операми "Тарас Бульба", "Коза-дереза", " й солоспіви та Микола Леонтович з операми, хоровими поемами та ориг. композиціями на основі фольклору по типу "Щедрика".

Ще відомі: Анатоль Вахнянин з його оперою "Купало" та Кирило Стеценко. Стеценко віддавав перевагу хоровим, вокально-інструментальним, оперним жанрам, музиці до театральних вистав і обробкам народних пісень. Відомий за дитячими операми "Івасик-телесик", "Лисичка, Котик і Півник" та солоспівами "Вечірня пісня" та "І ви покинули".

# data[].attributes.attachment_link.title
Файл:Kyrylo Stetsenko - Evensong.flac — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Музика: Співацтво

# data[].attributes.subject
Музика: Співацтво

# data[].attributes.body
Видатною співачкою того часу була Соломія Крушельницька. Вона виконувала пісні та арії відомих українських та зарубіжних композиторів. Наприклад, Арія Баттерфляй з опери "Мадам Баттерфляй" композитора Джакома Пучінні, що працював у жанрі веризму.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Музей Соломії Крушельницької у Львові

# data[].attributes.attachment_link.title
S. Krushelnytska  “Madama Butterfly”  Un bel di vedremo Puccini, С.Крушельницька - Мадам Баттерфляй

# data[].attributes.body
Іван Нечуй-Левицький. "Кайдашева сім'я", "Бурлачка".

Панас Мирний. "Хіба ревуть воли, як ясла повні?"

Леся Українка як драматург-новатор та верховна жрителька літературного Олімпу, її "Лісова пісня". Ольга Кобилянська, її "аристократи духу".

Михайло Коцюбинський, його "Intermezzo" і соціально-психологічний любитель Василь Стефан як лідери нашого модернізму 19 століття.

Володимир Винниченко. "Записки кирпатого Мефістофеля".

Олександр Олесь. "З журбою радість обнялась", "І ви покинули..."

# data[].attributes.attachment_link.title
І ви покинули...

# data[].attributes.attachment_link.metadata.title
І ви покинули...

# data[].attributes.body
Ілля Ілліч Мечников з’явився на світ 15 травня 1845 року в селі Іванівка Куп’янського повіту Харківської губернії (нині – Дворічанського району Харківської області). Батько походив із дворянської родини з Молдови, його пращурами були бояри Спафарії. Якийсь час вони користувалися українізованим прізвищем Спадаренко, що є трансформацією молдавського слова “спадар” (“меч”). Згодом Спафарії-Спадаренки зросійщилися та стали “Мечниковими”. Матір майбутнього вченого, Емілія, походила з родини українського єврейського літератора з Поділля Лева Неваховича. 1886 року в Одесі Ілля Мечников разом зі своїми колегами-однодумцями Миколою Гамалією та Яковом Бардахом заснував бактеріологічну станцію. Вона стала першою не тільки в Україні, але й у тогочасній Російській імперії. На станції здійснювалися наукові дослідження, щеплення проти сказу, проводилися навчальні курси для лікарів із мікробіології та боротьби з інфекційними захворюваннями (тифом, холерою, туберкульозом, сифілісом, сибірською виразкою).

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Останній Гетьман

# data[].attributes.attachment_link.title
Ілля Мечников. Біографія. Історія України!

# data[].attributes.headline
Будинок з химерами (Київ)

# data[].attributes.subject
Будинок з химерами (Київ)

# data[].attributes.body
Фантастичний "Будинок з химерами" на Банковій – одна з найвідоміших споруд нашої столиці. ЇЇ багато прикрашений фасад виглядає наче ілюстрація до збірки казок.
Будинок, який є представником стилю модерн, спроєктовано архітектором Владиславом Городецьким у формі куба: з одного боку він має три, а з іншого – шість поверхів. Сам будинок побудували за рік (1903), проте на його зовнішнє та внутрішнє оздоблення було витрачено вдвічі більше часу. Цікавим архітектурним рішенням став високий парапет на даху – це дозволило практично сховати покрівлю, тож Будинок з химерами – перша будівля "без даху" в Києві. Також при будівництві тут був вперше використаний новий на той час матеріал – цемент.

# data[].attributes.headline
Розвиток біо

# data[].attributes.body
Розвиток біології і медицини в Україні пов'язаний з іменами Л .Симиренка та М.Кащенка, які селекціонували та гібридизували рослини, іменем визначного ботаніка-морфолога В. Арнольді - засновника Харківської школи альгологів. Цінні праці професора Київського університету К.Пурієвича з хімічної фізіології рослин, зокрема процесів дихання і фотосинтезу. Епідеміологи і мікробіологи М.Гамалія, Д.Заболотний, патологоанатом і бактеріолог В.Високович та інші багато зробили для подолання таких тяжких хвороб, як чума, холера, тиф, сказ, туберкульоз тощо.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Левко́ Плато́нович Симире́нко (, с. Мліїв, Черкаський район, Черкаська область, Україна - 6 січня 1920) - український помолог і плодовод.

Народився у селі Млієві, тоді Черкаський повіт, Київська губернія, Російська імперія. Син Платона Симиренка. У 1879 році закінчив природничий факультет Новоросійського університету і у 1879-1887 роках за участь у русі народників перебував на засланні у Східному Сибіру, де працював садівником (серед іншого виплекав низькорослі повзучі овочеві дерева, які можуть витримати низькі температури).

Після повернення до Млієва Симиренко створив у ньому маточний колекційний сад і помологічний розсадник, який став найкращим у Російській імперії й однією з найбагатших в Європі помологічних колекцій; окрім інших овочевих й ягідних рослин, розсадник включав: 900 сортів яблунь, 889 - груш, 84 - слив, 350 - вишень і черешень, 15 - бросквини, 36 - абрикоси, 165 - аґрусу, 54 - горіха. Симиренко всебічно вивчав зібрані ним сорти, поліпшував селекційним способом якість місця, акліматизував чужі й вивів нові (наприклад, популярний сорт яблуні Ренет Симиренка, названий ним на честь батька), вказував для яких районів рекомендовані сорти є перспективними. При своєму розсаднику організував школу садівників і виховав низку висококваліфікованих фахівців, серед інших свого сина Володимира Симиренка.

Перші результати вивчення помологічної колекції свого розсадника виклав у "Генеральному каталозі". 1912 року видав капітальну працю "Кримське промислове плодівництво"; головна праця Симиренка - "Помологія", 1 - 3 тт., з'явилася у 1961 - 63 у Києві (друге вид. 1974).

Близьким другом Л. Симиренка був кримський ентомолог Сигізмунд Мокржецький.

За радянської влади маєток Симиренка націоналізовано і на його терені засновано Мліївську дослідну станцію садівництва, яку згодом названо іменем Л. Симиренка. Першим директором станції був його син Володимир.

За наявними даними, 6 січня 1920 року Левко Симиренко трагічно загинув від рук чекістів. Молодший брат Лева Платоновича - Микола, інженер-технолог, директор цукрового заводу. Був одружений з Клавдією Миколаївною Григорович-Барською. Помер 7 травня 1919 р. у Києві. Інший брат - Олексій, який мешкав у Києві, помер 7 червня 1919 р.

Л. П. Симиренко - видатний помолог і науковець-садівник - здобув світову популярність. Він був обраний членом-кореспондентом Бельгійського товариства садівників, а в 1895 р. - Почесним членом Французького національного помологічного товариства.

1981 року у Києві на честь Левка Платоновича Симиренка названо вулицю. Також на його честь названа вулиця в селі Медвеже Вушко Вінницького району Вінницької області.

2016 року у Білій Церкві в рамках " декомунізації" провулок та вулиця Мічуріна були перейменовні, відповідно, на провулок та вулицю Левка Симиренка.

У місті Мерефа на Харківщині було перейменовано вулицю Мічуріна на честь Симиренка в серпні 2022 року.

Бойко О. Д. Симиренко Левко Платонович [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2012. - Т. 9 : Прил - С. - С. 557. - 944 с. : іл. - ISBN 978-966-00-1290-5.

Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. - Париж - Нью-Йорк : Молоде життя, 1955-1995.

Л. П. Симиренко і садівництво України: зб. наук. праць до 150-річчя від дня народження Л. П. Симиренка / відп. ред. І. І. Хоменко ; УААН, Мліївський ін-т садівництва ім. Л. П. Симиренка, Уманський держ. аграрний ун-т, Благодійний фонд сприяння розвитку садівничої науки ім. Л. П. Симиренка. - Мліїв ; Умань: [б.в.], 2004. - 315 с. - ISBN 966-8302-11-7

Перший український "яблучник" [Архівовано 10 вересня 2012 у Wayback Machine.] // День. - 2000. - № 58 (1 квіт.).

Повернути пам'ять про Льва Симиренка. Через 85 років після вбивства відбулася перша в історії панахида по видатному вченому [Архівовано 10 вересня 2012 у Wayback Machine.] // День. - 2005. - № 5, 15 січня.

Л. П. Симиренко: Библиографический список[недоступне посилання з травня 2019] (рос.)

Салтан А. Н. История олигархов. Симиренки - "сахарные короли" Украины. Электронный ресурс. - 19.12.15. [Архівовано 16 лютого 2016 у Wayback Machine.] (рос.)

Прометей українського садівництва: до 160-річчя від дня народження Л. Симиренка (1855-1920) // Дати і події [Архівовано 1 травня 2016 у Wayback Machine.], 2015, перше півріччя: календар знамен. дат № 1 (5) / Нац. парлам. б-ка України. - Київ, 2014. - С. 54-58.

# data[].attributes.attachment_link.title
Симиренко Левко Платонович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Левко́ Плато́нович Симире́нко (, с. Мліїв, Черкаський район, Черкаська область, Україна - 6 січня 1920) - український помолог і плодовод. Народився у селі Млієві, тоді Черкаський повіт, Київська губернія, Російська імперія. Син Платона Симиренка.