# data[].attributes.attachment_link.description
Keresd meg az állatok nevét a betűhálóban!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
To print the story please do so via the link in the story toolbar.

Present Share

...

Az állattenyésztés története - Állatok iránti felelősség

Célja:

Az állattenyésztés legfontosabb célja a hús-, tej-, és tojástermelés, valamint a textil- és bőripar számára fontos nyersanyag biztosítása. Hosszú évszázadokon keresztül az állattenyésztés a növénytermesztés egyik kisegítő ágazata volt, a munkákat állati erővel végezték. Napjainkban is általában összefügg e két tevékenység, a növénytermesztést segíti az állattenyésztés, például trágyázás, és fordítva például takarmánynövény-termesztés. Mára a mezőgazdaság legdinamikusabban fejlődő ágazatává vált. Az állattenyésztés legfontosabb célja az állati termék előállítás. A haszonállatokat anyagi nyereség reményében tenyésztik.

A Föld különböző régióiban más-más célból tartják az állatokat. A tradicionális állattartásban az állatok minden termékét hasznosítják, ez főképp Afrikában és Ázsiában jellemző. A kettős hasznosításkor többféle termék közül kettő nagyobb súllyal rendelkezik, mint például a hús- és tejirányú szarvasmarhatartás, illetve a gyapjú- és húsirányú juh- és kecsketartás. A trópusi területekre jellemző az iga- és húsirányú szarvasmarhatartás és a hús- és trágyatermelő sertéstartás is. Egy termék (legfőképp hús és tej) kiemelkedő hozamú termelése hosszú tenyésztői munka eredményeképp lehetséges, ilyen hasznosítást főképp a fejlett országokban találunk.

Története:

A különféle állatfajokat az ember évezredek óta saját hasznára nevelte. Ezeket a háziasított állatokat többféleképpen tudta hasznosítani. Századunkban az állatállomány száma nagymértékben növekedett. A Föld egyes területein gyorsan bekövetkezett életszínvonal-emelkedés egyre jobban befolyásolta az állattenyésztést is. Egyre jobban elterjedtek az iparszerű állattenyésztő telepek.

Egy adott területen tartható állat fajtáját és az állattartás módját meghatározza az éghajlat, a domborzat, a rendelkezésre álló takarmány mennyisége és minősége, az infrastruktúra, valamint a gazdasági környezet. Az éghajlat elemei közül a hőmérséklet, a páratartalom és a napsugárzás befolyásolja azt, hogy melyik fajtát lehet tartani.

Ágazatai:

A háziállatokat két csoportra oszthatjuk: az egyik részük haszonállat, ezek megélhetést biztosítanak, védelmünkről gondoskodnak, segítségünkre vannak, vagy a pénzkeresést szolgálják. A háziállatok másik részét kedvtelésből tartjuk. Haszonállat a szarvasmarha, a juh, a házisertés, a ló, a házityúk, a lúd stb.

Szarvasmarha-tenyésztés

A szarvasmarhatartás az állattenyésztés legjelentősebb ágazata, az állomány létszáma megközelíti az 1,4 milliárdot. A populáció egyharmada Ázsiában, egynegyede Dél-Amerikában él. A népességhez viszonyított szarvasmarha-állomány ott nagy, ahol nagy legelőterületek vannak, illetve fejlett takarmánygazdálkodással rendelkeznek. A legintenzívebb szarvarmarha tartás Európában jellemző, itt a világ állományának 11%-a adja a világ tejmennyiségének 43%-át.

A világ legnagyobb szarvasmarha-állománya (kb. 200 millió) Indiában van. A vallási előírások miatt a hasznuk azonban minimális. Az Egyesült Államok és Ausztrália szarvasmarha-tenyésztése elsősorban a hústermelést szolgálja. Brazíliában van a világon a második legnagyobb szarvasmarha-állomány. Latin-Amerikában még Mexikó és Argentína szarvasmarha-állománya számottevő. A latin-amerikai országokban jelentős a húsexport, és a marhabőr hasznosítása is igen fontos. Az Alpok térségében és Észak-Európában a legelőkön és réteken alapuló szarvasmarha-tenyésztés a jellemző, de fontos a hústermelés is. Dél- és Kelet-Ázsiában a hagyományos legeltetésen alapuló szarvasmarha-tartás fő célja az állati erő hasznosítása. A fejlettebb országok metropoliszai és települései körül mindenhol a világon meghonosodott a tejtermelő szarvasmarhák tenyésztése.

Magyar szürke szarvasmarha Magyar tarka.

A gazdasági állatfajok közül a szarvasmarha-tenyésztés (Bos taurus) hazánkban és világviszonylatban is igen nagy jelentőségű. Egyik legfontosabb nemzetgazdasági feladata a lakosság tejjel és tejtermékekkel való ellátása. Magyarországon a tej- és tejtermék fogyasztás a környező európai országokéhoz viszonyítva mérsékeltebb. Az egy főre jutó hazai tejfogyasztás 163,5 kg/év (KSH, 2007). A szarvasmarha-tenyésztés második legfontosabb haszna a hústermelés, amely hazánkban főleg az exportlehetőségek kihasználása miatt nagy jelentőségű. Az egy főre jutó hazai marha húsfogyasztás 3,3 kg/év (KSH, 2007).

A szarvasmarha-tenyésztés az elsősorban emberi táplálékként hasznosított tej- és hústermelés mellett fontos ipari nyersanyagokat is előállít.

Napjainkra mintegy 400 szarvasmarhafajtát tenyésztettek ki. A hasznosítás iránya szerint megkülönböztetünk tejtermelő (például holstein-fríz, jersey stb.), hústermelő (például hereford, charolais stb.) és vegyes hasznosítású (például magyar tarka, brown swiss stb.) fajtákat. Napjainkban is jelentős őshonos fajtánk a magyar szürke szarvasmarha. A KSH 2009. december 1-jei összeírása szerint a szarvasmarhák száma hazánkban 700 ezer, ebből a tehénállomány 312 ezer.

Sertéstenyésztés

A sertéstenyésztés (Sus scrofa f. domestica) elsősorban a mérsékelt éghajlatú területeken terjedt el: Európa, Egyesült Államok és Ázsia egy részén. Általában jelen van a nagy népsűrűségű területeken is. Afrikában és a Közel-Keleten szinte teljesen ismeretlen. A forró éghajlatú övezetekben sem tenyésztik. A világ sertésállományában egyre fontosabb szerephez jutnak a hússertések. A zsírjukért tenyésztett sertések száma csökken, a sertéstenyésztésben kitett arányuk is csökkent az elmúlt években.

A világ nagy kukoricatermelő körzeteiben szinte mindenhol fellelhető a sertéstenyésztés. Egyes térségekben a burgonya a sertések legfontosabb takarmánya. Nyugat-Európában a lefölözött tej és a szemestakarmányok jelentik a legfontosabb takarmányozási formát. Észak-Európában árpán és burgonyán tartják a sertéseket.

Magyarországon a jelentősebb fajták: magyar nagy fehér hússertés, magyar lapály, duroc, pietrain stb. Hibridek előállításával számos (főleg külföldi) cég foglalkozik. A sertések száma 3,2 millió volt 2009 decemberében, az anyakocák száma 226 ezer. A hazai sertéshúsfogyasztás 28 kg/fő/év (KSH, 2007).

Juhtenyésztés

A juh (Ovis aries) háziasítása Közép-Ázsiában Kr.e. 8-10 ezer évvel ezelőtt ment végbe. A juhfajták elterjedését és a hasznosítás irányát az éghajlat határozza meg legfőképp, a tenyésztésre a nagy kiterjedésű száraz és félszáraz területek kiválóan alkalmasak. Ezeken a területeken más állatok számára nem kedvezőek a legelők. A juhtenyésztés céljai a hús-, tej-, és a gyapjútermelés.

A juhok száma 1 millió 200 ezer, amelyből az anyajuhok száma 968 ezerre tehető (2009. december 1.). Az állományban az 1990-es évek elején hatalmas csökkenés ment végbe, a csökkenés 15%-os volt Új-Zélandon, 30%-os Ausztráliában, 40%-os a kelet-európai országokban és a volt Szovjetunió területén. A visszaesést a gyapjúválság okozta, mikor a gyapjúból hatalmas eladatlan készletek keletkeztek. Növekedés tapasztalható ezzel szemben a Közel-Keleten, Észak-Afrikában és Kínában.

A világ legnagyobb juhállománya Ausztráliában található. Ausztráliában elsősorban a gyapjáért tenyésztik az állatokat. Az állandóan szabadban tartott állatok gyapja igen jó minőségű. A gyengébb minőségű legelőkön - mint például Kazahsztán - tartott juhok száma is igen jelentős. A Dél-afrikai Köztársaság és Argentína juhállománya a nyersgyapjú termelés és az export szempontjából emelhető ki. Nagy-Britanniában és Spanyolországban a gyapjútermelés, valamint a juhhús és a fiatal bárányhús fogyasztása a jellemző. Magyarországon a juhtenyésztés elsődleges célja a vágóbárány-előállítás.

Kecsketenyésztés

A kecske egyike az elsőként háziasított állatainknak, a legelső maradványok Kr.e. 8000-ben keletkeztek az Iráni-felföldön. Egyetlen gazdasági állatfaj sem termel olyan sokféle terméket viszonylag kis és szerény befektetéssel, mint a kecske (Capra hircus). Olyan területeket (meredek kopárok, ugarok, beszántás előtti területek) is képes hasznosítani, melyet más haszonállat nem. A kecske a testtömeghez viszonyított tejtermelésben az élen áll (8-10x). Húsa megfelel a korszerű konyha követelményeinek. Szőre, bőre bőr-, illetve szövőipari nyersanyag. Trágyája sem elhanyagolható.

A kecsketartás intenzitása különbözik az egyes kontinenseken. Afrikában él a világ állományának harmada, mely a kecsketej- és hústermelés 20%-át adja. Az ázsiai területeken inkább a hús- és bőrtermelés jelentős. Európában a populáció 2% termeli meg a kecsketej mennyiségének 20%-át.

Lótenyésztés

Gazdasági hasznosítás. A fejlett országokban mára döntően a sportló lett a lótenyésztés célja

A ló (Equus caballus) közel hatezer éve társa az embernek.

A ló evolúciója 70 millió év alatt ment végbe. A vadló az amerikai kontinensen kihalt, csak az eurázsiai kontinensen maradt fenn.

Az ember és a vadló első találkozása ugyanúgy a vadász és a zsákmány találkozása volt, mint a többi állat esetében. A ló háziasítására az i. e. 4. évezredben került sor. Kezdetben békés célra használták a lovakat, teherszállításra, igásállatként, illetve hátaslóként. Az újabb történelemformáló korszakot a lovasnomád népek jelentették, a lovas harcászat elterjesztésével. A lovassportok ugrásszerű fejlődésével a fejlett országokban mára döntően a sportló lett a lótenyésztés célja, noha a fejlődő világban a lovak legtöbbje ma is gazdasági munkát végez. Egyes lovasnomád múltú népeknél napjainkban is fejik a lovat, a ló húsa pedig egyik-másik nyugati országban a gazdagok asztalára is kerül. A magyar ló történetét négy korszakra szokták osztani: a honfoglalás korabeli magyar ló kora, az arab ló hatásának korszaka, a spanyol ló divatja és az angol telivér korszaka.

Lófajták: A lófajtákat többféle szempont alapján csoportosíthatjuk. A melegvérű lófajták közül nemzetközileg elterjedtek az arab ló és az angol telivér, magyar fajták a kisbéri félvér, gidrán, nóniusz. Hidegvérű lófajták például a belga-ardenni ló, a magyar hidegvérű ló, a muraközi ló, a percheron. Az ember környezetének védelme, az erdők egészségének megőrzése, megújulásának biztosítása a hidegvérű lófajták reneszánszát hozta. További csoportot képeznek a pónifajták: shetland póni, welsh póni stb.

A különböző statisztikai adatok szerint a világ lóállománya 60-65 millió. A KSH 2009. december 1-jei összeírása szerint Magyarország lóállománya 61 ezerre tehető.

A ló rokon fajai közül a háziszamarat tenyésztik, amely az afrikai vadszamár háziasított változata. A ló és a háziszamár hibridje az öszvér. A világ háziszamár-állománya 40 millióra, az öszvérek állománya 15 millióra tehető.

Baromfitenyésztés

A baromfi szó gyűjtőfogalom, amelybe a tenyésztett szárnyas állatokat soroljuk: tyúk (Gallus domesticus), pulyka (Meleagris gallopavo), gyöngytyúk (Numida meleagris), lúd (Anser anser f. domectica), házikacsa (Anas platyrhynchos f. domestica), pézsmakacsa (Cairina moschata f. domestica), galamb (Columba domestica), páva (Pavo cristatus) és fürj (Coturnix coturnix). A házityúk származása polifiletikus, eredetét négy vadtyúkfajra vezetik vissza. A fajták közvetlen árutermelés szempontjából háttérbe szorultak, napjainkban hibridek előállításában játszanak szerepet.

Az állattenyésztésen belül a baromfitartás a legdinamikusabban fejlődő ágazat, az ezredfordulón a baromfiipar adta a Földön megtermelt hús 30%-át.[13] Vallási megkötések a tojás és csirke hús fogyasztását sehol nem korlátozzák. A baromfitartás módját a természeti adottságok és a gazdasági környezet is befolyásolja, a legelterjedtebb az istállózó baromfitartás, ezen belül megkülönböztetünk nyitott és zárt istállókat. Szabad tartásos rendszer is működik, itt a madarak a legelőn tartózkodnak.

Az egy főre eső hazai baromfihús-fogyasztás 29 kg/év, tojásfogyasztás 270 db/év (KSH, 2007). A világ tyúkállománya meghaladja a 11 milliárdot. A tyúkállomány 40%-a Ázsiában található, majd Észak- és Közép- Amerika, Európa és a volt Szovjetunió utódállamai követik a sorban. A tyúkfélék száma 32,1 millió, a libaállomány 1,4 millió, a kacsaállomány 3,7 millió, a pulykaállomány 3 millió volt Magyarországon 2009. december 1-jén (KSH).

Nyúltenyésztés

A házi nyúl (Oryctolagus cuniculus f. domestica) hasznosítása többirányú: hústermelés, gereznája értékes, szőre feldolgozható és a házinyulat kedvtelésből is tartják. A házinyúl-tenyésztés jelentőségét elsősorban hústermelése határozza meg. A világ legjelentősebb nyúlhústermelő országai: Olaszország, Franciaország, Spanyolország, Ukrajna, Kína, stb. Magyarország a 23. helyen áll. A nyúl hús fogyasztását elsősorban a tradíciók, a szokások és vallási előírások (tiltások) határozzák meg. A muszlim országokban nincs tradíciója a nyúl fogyasztásának, a zsidó és hindu vallás pedig tiltja.

Angol angóranyúl

A nyulak fontos mellékterméke a gerezna, mely prémipari termékek alapanyaga, illetve bőrükből cipő, kesztyű stb. készül. Az angóranyúl gyapja rendkívül értékes, jelenleg a világon 13 000 tonna angóragyapjút állítanak elő, ebből 12 000 tonnát Kínában.[15]

A házinyúl az üregi nyúltól ( Oryctolagus cuniculus) származik, a mezei nyúl (Lupus europaeus) más faj. A legrégebbi üregi nyúltól származó csontlelet 6 millió éves, Spanyolország területén, Andalúziában találták. A háziasítás kezdete a 18. századra tehető. A nyúlfajtákat a kifejlett kori testtömeg alapján is csoportosíthatjuk. A másik csoportosítás a szőrzet hosszúsága alapján történik. Nagy testű v. óriás fajták a magyar óriás, belga óriás, stb., középnagy testű fajták a pannon fehér, debreceni fehér, új-zélandi fehér stb. Ebben a csoportosításban megkülönböztetünk még kis testű és törpe fajtákat is. Ismertebb nyúlhibridek: hyplus, hycole, hyla, zika stb.

Prémesállat-tenyésztés

Más haszonállatfajokkal szemben a prémesállat-tenyésztés egyedüli célja a prémelőállítás. A szőrme nem hétköznapi viselet, luxuscikknek tekinthető. Az állatvédők leggyakrabban a prémes állatok tenyésztése ellen emelik fel a szavukat. Vitathatatlan, hogy a prém nem alapvető szükséglet.

Több állatfaj a tenyésztés miatt nem pusztult ki. A legismertebb és legjelentősebb prémes állatok: nyérc (Mustela vison), ezüstróka (Vulpes vulpes), sarki- v. kékróka (Alopex lagopus), csincsilla (Chinchilla laniger) és nutria (Myocastor coypus).

A világon a nyérctenyésztés a legelterjedtebb, a prém fő előállítói: Dánia, Oroszország, USA, Hollandia, Finnország és Svédország. A rókaprém termelésben Finnország az első, Oroszország, Norvégia, Kína és Lengyelország követi. Csincsillatenyésztésben az Amerikai Egyesült Államok, Magyarország, Chile és Dánia jelentős. Nutriaprém előállítása pedig a Lengyelországban, Németországban, Argentínában jelentős. A világon a legtöbb prémet a távol-keleti országok (Kína, Dél-Korea és Japán) vásárolják.[15]

Általában két nagy csoportra, a növényevőkre (csincsilla, nutria) és a húsevőkre (rókák, nyérc, prémgörény, nyestkutya stb.) osztjuk őket. A nemes csincsilla az Andok magas hegyvidékéről származik, a nutria Dél-Amerika vízben gazdag élőhelyein, folyók, tavak, tiszta vizű mocsarak területein őshonos. A nyérc az Észak-Amerikában élő amerikai nyérc háziasított változata, a ma már védett európai nyérc csak rokona, de nem őse. A nutria húsa emberi fogyasztásra is alkalmas, bár a hosszú fogú, nagy méretű patkányra emlékeztető állat nem "étvágygerjesztő". A világon a nyérctenyésztés a legelterjedtebb.

Méhtenyésztés

Az ember már 20.000 éve fogyaszt mézet. Kezdetben a méhek üregeiből, nyitott fészkeiből gyűjtötte össze, később pedig megkeresték a legtöbb mézet adó méhcsaládot és gondozni kezdték őket, a háziméh (Apis mellifera) háziasítása már mintegy 6000 évvel ezelőtt megtörtént. Európában a méhtartás célja a méz kinyerése, Afrikában a méhcsaládok vadon élnek és viaszukat használják fel elsősorban.

Halászat

A halászat több tízezer éves emberi tevékenység, nagy szerepet játszott a vadászattal együtt az emberiség kifejlődésében és meghatározza több népcsoport jelenlegi életét is. A halászat és az akvakultúrában történő termelés állítja elő a Föld népessége által elfogyasztott fehérje mennyiségének negyedét.[17] A világ legnagyobb zsákmányát Kína, Japán és Oroszország halássza ki, a világon kifogott mennyiségnek több mint egyharmadát.

Napjainkban az édesvízi és a tengeri halászat aránya egyre inkább eltolódik a tengeri halászat felé. A folyók, tavak halállományát általában gondosan újratelepítik, más a helyzet a tengerek, óceánok esetében, ezeknek egyelőre csak a hasznosítása a jellemző. A halászati tilalom jelenleg csak a veszélyeztetett fajokra terjed ki, azonban több ország ezt a tilalmat nem tartja be. A kifogott halmennyiség drasztikusan növekszik. A 20. század elején kb. 5 millió tonna volt a kihalászott mennyiség, az 1990-es években már meghaladta a 100 millió tonnát.

Olvasnivaló:

A hazai állattenyésztés története

Állattenyésztésünk története szorosan összefügg népünk történelmével. Őseink fő foglalkozása már a honfoglalást megelőző időkben is az állattenyésztés volt. A történetírók lovas nemzetként emlegetik eleinket. Kétségtelen, hogy elválaszthatatlan társuk a kisebb termetű, szikár izomzatú, edzett ló volt, de szarvasmarhát, sertést, juhot és kecskét is tartottak. Erre utalnak a „juh", „tej", „fejni" szavaink, amelyek finnugor eredetűek.

A honfoglalástól a XVI. századig

Mai hazánk területére is lovon érkeztek elődeink, de magukkal hozták a szürke marha, a racka juh és a szalontai sertés ősét is. A Kárpát-medence adottságai kedveztek a nomád állattenyésztésnek. A magyar szürke marhát elsősorban a nagy kiterjedésű alföldi legelőkön, a juhokat inkább a dombos vidékeken, a magukkal hozott és az itt talált (pl. bakonyi) sertéskondákat pedig a folyók árterein és a makkos erdőkben tartották.

A szilaj állatcsordák egész évben a szabadban voltak. Királyaink támogatták az állattenyésztést. SZENT ISTVÁN például kiváltsággal ruházta fel a sertéstartókat. IV. BÉLA vámtarifája pedig élénk állatkereskedelemről tanúskodik.

A XVI-XVII. század

Állatállományunk létszáma ebben az időben jelentős volt, és igen sok élő állatot szállítottunk Nyugat-Európa városaiba.

A portyázásokhoz, majd a török elleni harcokhoz a lóra volt a legnagyobb szükség. A magyar parlagi ló mellett főleg zsákmányolás, de ajándékozás révén is egyéb (berber, perzsa, szíriai, arab) fajták kerültek be a Kárpát-medencébe. Ezek közül elsősorban az arab gyakorolt jelentősebb hatást lovaink típusára. A lótenyésztés virágzó tevékenység volt ez idő tájt. A kiváló magyar lovat külföldön is keresték.

Fontos volt a szarvasmarha-tenyésztés is, ami hatalmas bevételt hozott országunknak. Állatkivitelünk legnagyobb hányadát a magyar szürke marha tette ki.

Az állatokat lábon hajtották a külföldi piacokra. Nürnberg például évi 70 000 marhát vásárolt. A magyar marhával bikaviadalokat is rendeztek. Hazai fajtánk kiváló húsminősége folytán keresett volt és általában többet fizettek érte, mint a helyi fajtákért.

A juhtenyésztés is fontos szerepet játszott. Elődeink nagy számban tenyésztették a racka juhot . Különösen a török hódoltság idején emelkedett az állomány létszáma, mert a török a juhhúst mindennél többre becsülte.

Őseink a bakonyi, szalontai, alföldi és réti sertésből nagyszámú kondát tartottak

erdőségeinkben, járhatatlan mocsarainkban és rétjeinken (3.7. ábra). Ennek ellenére a sertéstenyésztés fejlődött a legkevésbé ebben az időben. A hizlalás főleg csak a házi szükséglet érdekében történt. Mivel a török a sertéshúst nem fogyasztotta, nem szólt bele a sertéstenyésztésbe. Emiatt a magyar lakosság sertéshús fogyasztása ettől az időtől növekedett.

A hódoltság vége felé állattenyésztésünk jelentősen visszaesett. A Habsburg császárok emelték a vámot, ami a marhakereskedelmet csaknem megszüntette.

Bécs ostromára vonuló török sereg, de a császári katonaság is óriási rablást, pusztítást végzett. Buda ostromakor a császári seregek például mintegy 80 000 szarvasmarhát tulajdonítottak el. Az Alföld állatállománya csaknem teljesen kipusztult. A megmaradó magyar szürke gulyákat és rackanyájakat a lakosság a járhatatlan ingoványokba, erdőkbe menekítette.

A XVIII-XIX. század

Állatállományuk létszámának újbóli emelkedése a XVIII. század első felétől indult meg, majd ezt követően tenyésztésük is jelentős változásokon, átalakulásokon ment át. Megnövekedett a tej iránti igény, amit a magyar szürke fajta nem tudott kielégíteni, mivel alig termelt több tejet, mint amennyi a borja számára szükséges volt. 1870-ben sor került többet tejelő svájci „helvét" tehenek importjára. Később pedig, ugyancsak Svájcból, a szimentáli fajtát hoztuk be, amelyből a tömeges import 1875 és 1895 közötti időszakra tehető. Kezdetét vette a magyar tarka és tájfajtáinak kialakítása (3.8 ábra). Létrehozták az első tejgazdaságot Keszthelyen, majd a XVIII. század végére sorra alakultak ki az akkori kornak megfelelő, korszerű, európai színvonalú tejgazdaságok. A magyar szürke fajta létszáma pedig folyamatosan csökkent.

A „selyemgyapjas birkák" behozatala után juhtenyésztésünk is fellendülésnek indult. MÁRIA TERÉZIA 1773-ban Budaörsön törzsjuhászatot alapított. A merinó gyapjúnak igen jó ára volt, ezért többször is hoztunk be Spanyolországból tenyészállatokat (3.9. ábra). 1858-ban megfogalmazásra került az országos juhtörzskönyvezés alapelve, ami kiterjedt a gyapjúminősítésre és a küllemi bírálatra is.

1785-ben Mezőhegyesen katonai ménest létesítettek abból a célból, hogy az ország fedeztető telepeit jó ménekkel lássa el. 1789-ben létesült a bábolnai ménes, ahol 1816-tól császári rendeletre csak keleti arab mének fedeznek. (Ide 1836 óta importálták Szíriából az arab méneket, amelyek közül a Shagya tett szert a legnagyobb hírnévre. Ma ezen a néven világhírűarab lófajtánk létezik.) A hazai törzskönyvezés kezdete is erre az időszakra tehető, hiszen a mezőhegyesi méneskönyvi feljegyzések 1785-ig nyúlnak vissza.

1816-ban gróf SZÉCHENYI ISTVÁN megvásárolta az első angol telivér lovakat. 1816-ban Mezőhegyesre került a „Nonius senior" anglo-norman mén, amely megalapozta gazdasági típusú lótenyésztésünket.

1841-től kezdődően a mezőhegyesi ménesben a Furioso, majd később a North Star nevű angol telivér ménnel történő fedeztetések eredményeként kialakult a Furiosonorth star (régi nevén a mezőhegyesi félvér) fajtánk.

A sertéstenyésztésben is jelentős fordulat következett be. 1833-ban JÓZSEF nádor kisjenői uradalmába került két sumadia kan és kilenc emse megvetette alapjait a világhírű magyar mangalica sertésfajtának (3.10. és 3.11. ábra). A mangalicatenyésztés olyan lendületet vett, hogy a régi magyar szalontai, alföldi és bakonyi sertés szinte teljesen eltűnt.

Erre az időszakra esik a mezőgazdasággal, állattenyésztéssel foglalkozó oktatási és tudományos intézményeink létrehozása. 1782-ben létesült Budapesten a később világhírnévre szert tett Állatorvosi Főiskola. Nem sokkal később, 1797-ben NAGYVÁTHY JÁNOS javaslatára FESTETICS GYÖRGY Keszthelyen megalapította a Georgikont, Európa első önálló felsőfokú mezőgazdasági tanintézetét, és ugyancsak jelentős erőfeszítéseket tett a gazdálkodás fejlesztésére, az egységes szakirodalom megteremtésére. 1818-ban ALBERT KÁZMÉR herceg Magyaróváron mezőgazdasági tanintézetet alapított.

1868-ban Debrecen város és birtokosságának jelentős támogatásával megnyitotta kapuit Debrecen-Pallag pusztán a Debreceni Országos Felsőbb Gazdasági Tanintézet. 1869-ben Kassán és Kolozsváron alakult mezőgazdasági tanintézet.

A szóban forgó intézmények kiváló tudós tanárai kutatói, szakírói és gyakorlati tevékenységükkel jelentősen hozzájárultak a hazai állattenyésztés fejlődéséhez. Említést érdemel NAGYVÁTHY JÁNOS (1755-1819) keszthelyi tanár „A szorgalmatos mezei gazda" és a „Magyar practicus tenyésztető", a szintén keszthelyi PETHE FERENC (1762-1832) „Pallérozott mezei gazdaság" c. munkája, amelyek részletesen foglalkoznak az állattenyésztés kérdéseivel. Jelentős szakirodalmi tevékenységet fejtett ki továbbá TORMAY BÉLA (1838-1906) a Keszthelyi Georgikon, a Debrecen-Pallagi Gazdasági Tanintézet, illetve az Állatorvosi Főiskola tanára, MONOSTORI KÁROLY (1852-1917) az Állatorvosi Főiskola tanára, KOVÁCSY BÉLA (1861-1931) a Kassai Gazdasági Tanintézet tanára és ÚJHELYI IMRE (1866-1923) a szarvasmarha-tenyésztés és a tejfeldolgozás megszervezésében tevékenykedő a Magyaróvári Gazdasági Tanintézet tanára.

Elévülhetetlen érdemeket szerzett a magyar gazdaság, az állattenyésztés fejlesztésében GRÓF SZÉCHENYI ISTVÁN (1791-1860), akinek útmutatásai sok esetben ma is érvényesek. Különösen sokat tett a lótenyésztés fejlesztésért. 1826-ban Pozsonyban, majd 1827-ben Pesten lóversenyeket rendezett. Az 1828-ban megjelent Lovakrul c. munkáját németül és dánul is kiadták. Ő alapította 1838-ban a Magyarországi Állattenyésztő Társaságot. Munkájában nagy segítségére volt az állattenyésztői, lótenyésztői munkásságáról is ismert BÁRÓ WESSELÉNYI MIKLÓS (1796-1850).

Erre az időszakra tehető az állattenyésztést szolgáló kutatóintézetek kialakulása is. 1896-ban az Állatélettani és Takarmányozási Kísérleti Állomás, 1898-ban a Magyar Állami Baromfikísérleti Tangazdaság, 1899-ben az Országos Gyapjúminősítő Intézet, 1903-ban pedig a Magyaróvári Tejkísérleti Állomás kezdte meg működését.

A XX. század

A századfordulót követőidőszak a hazai állattenyésztésben új korszaknak tekinthető. Az 1885-ben megalakult Országos Törzskönyvelő Bizottság (OTB) aktív tevékenysége eredményeként a külföldi, elsősorban angliai, németországi, dániai és svédországi tapasztalatok alapján megindult a törzskönyvező egyesületek szervezése. (A hazai állattenyésztő szervezetekről a 3.1. táblázat ad áttekintést.)

1910-ben megalakították a Károlyházai Szarvasmarha Ellenőrző Egyesületet, amelynek példája nyomán több vármegye is hasonló szervezeteket hozott létre. Az első világháborúban az ellenőrzés csaknem megszűnt. A háborús események után 1920-ban a Fejér Megyei Tejellenőrző Egyesület kezdte meg munkáját, amit sorra követtek a többi megyékben létrehozott szervezetek is. A második világháború kitörésekor már minden megyében működött egy-egy szarvasmarha-tenyésztő egyesület.

A sertések törzskönyvezését az 1923-ban alakult Hússertéstenyésztők Országos Egyesülete, és az 1927-ben létrehozott Mangalicatenyésztők Országos Egyesülete végezte. A juhok törzskönyvezésére hivatott Juhtenyésztők Országos Egyesülete 1937-ben kezdte meg működését. A lovak törzskönyvezését ekkor a Földmívelésügyi Minisztérium, a baromfi és házinyúl tenyésztésének irányítását pedig a Baromfitenyésztők Országos Egyesülete végezte. A törzskönyvezési tevékenység eredményeként állatállományunk minősége, termelése jelentősen javult, szinte minden fajtában egységes típus alakult ki. A folyamatosan megrendezésre kerülő Országos Mezőgazdasági Kiállítás és Tenyészállatvásárok jól reprezentálták állattenyésztésünk akkori kornak megfelelő színvonalát.

Komoly veszteséget okozott a hazai állattenyésztésben a két világháború. Az első világháborúban a mezőhegyesi lófajtáink törzsménesét elhajtotta a megszálló román hadsereg, a második világháborúban állatállományunk 57%-a elpusztult.

A háború után az állattenyésztő szervezetek újra megkezdték tevékenységüket, segíteni igyekeztek a tenyésztők munkáját, a veszteségek pótlását. 1948-ra állatállományunk fokozatosan gyarapodott, és ekkor már ismét megrendezték az országos mezőgazdasági és tenyészállat-kiállítást és vásárt.

1947-ben megindult a mesterséges termékenyítések szervezése. Később létrejött az Országos Mesterséges Termékenyítő Főállomás és ennek a megyei mesterséges termékenyítőállomásai.

1948-ban az akkori kormány megszüntette a korábban működő állattenyésztő szervezeteket. A törzskönyvezés és tenyésztésszervezés feladatait a Földművelésügyi Minisztérium Állattenyésztési Főügyosztálya, a megyei mezőgazdasági igazgatóságok és a járási tanácsok mezőgazdasági osztályai vették át. Később (1963-ban) megalakultak az Országos és Megyei Állattenyésztési Felügyelőségek (OÁF, MÁF).

A törzskönyvezéssel összefüggő feladatok szervezése, irányítása, ellenőrzése 1964-től az OÁF (Országos Állattenyésztési Felügyelőség) és jogutódjainak feladata volt. Az operatív teendőket (pl. termelésellenőrzés) a megyei állattenyésztési felügyelőségek és jogutódszervezetei végezték. Az említett szervezetek elnevezése, hatásköre stb. azóta jelentős változásokon ment keresztül.

Az állattenyésztés tudománya hazánkban is nagymértékben hozzájárult az állattenyésztési szakemberek felkészítéséhez, a korszerű módszerek kidolgozásához és elterjesztéséhez. Kiváló állattenyésztő tudósaink munkáiból könyvtárnyi írásos anyag, bennük számos, ma is megszívlelendő jó tanács, intelem maradt ránk.

Jelentős volt az állattenyésztési tudomány fejlődésében, hogy a mezőgazdasági felsőoktatás 1920-ban egyetemi rangra emelkedett. Kezdetben a Közgazdaságtudományi Egyetemen, később a József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem mezőgazdasági karán és állatorvosi karán és a már említett oktatási kutatási intézményekben (amelyek jelenleg az 1999-ben létrejött integrált egyetemek keretében működnek) magas szintű tudományos munka folyt.

A törzskönyvezés korszerű alapokra helyezésében WELLMANN OSZKÁR (1876-1943), az állattenyésztési szakszolgálat megszervezésében KONKOLY THEGE SÁNDOR (1888-1969) végzett kimagasló tevékenységet. A mesterséges termékenyítési hálózat kiépítésének és az ivadékvizsgálat alkalmazásának kezdeményezése CSUKÁS ZOLTÁN (1900-1957), a juhtenyésztők egyesületének alapítása SCHANDL JÓZSEF (1885-1973), a sertéstenyésztő egyesületek szervezése ENESEI DORNER BÉLA (1869-1954) nevéhez fűződik. A törzskönyvezéssel kapcsolatos oktatás megszervezésében és a szarvasmarha-tenyésztési kutatásokban BERKE PÉTER (1899-1986), a sertéstenyésztési kutatásokban KERTÉSZ FERENC (1901-1972) végzett kiemelkedő munkát. A hibrid sertés programok kialakításában CSIRE LAJOS (1923-1974) és ANKER ALFONZ (1925-1979) szereztek nagy érdemeket.

A szarvasmarha-tenyésztési és az iparszerűtartással összefüggő etológiai kutatásokban CZAKÓ JÓZSEF (1923-1990), a Kaposvári Felsőfokú Mezőgazdasági Technikum állattenyésztési főiskolai, majd egyetemi karrá emelkedésének megalapozásában GUBA SÁNDOR (1927-1984) szerzett elévülhetetlen érdemeket. A fejhetőség vizsgálata és a gépi fejés technológiájának kialakítása, fejlesztése terén SZAJKÓ LÁSZLÓ (1922-1996) és IVÁNCSICS JÁNOS (1938-2002) végzett figyelemre méltó és elismert tevékenységet. Az állattenyésztési genetika művelésében, a szakkönyvírásban és az állattenyésztési tudományos közéletben DOHY JÁNOS (1934-2002) végzett kiemelkedő munkát. Talán a leghosszabb ideig szolgálta a magyar állattenyésztést a nemzetközileg is jól ismert HORN ARTÚR (1911-2003), akinek a nevéhez fűződik a korszerű populációgenetika hazai meghonosítása, a szarvasmarha-tenyésztés fejlesztése és a szakemberképzés modernizálása. Könyveiből generációk sajátították el az állattenyésztés tudományát.

Az 1980-as évek második felétől a kormány fokozatosan csökkentette az állattenyésztéshez, az állattenyésztési szervezetek működéséhez szükséges állami támogatást. A jövedelmezőségben érdekelt vállalatok egyre kevésbé tudták ellátni a tenyésztésellenőrzési, teljesítményvizsgálati feladatokat. 1991-re az állattenyésztést szervező intézményrendszer gyakorlatilag összeomlott. E tevékenységüket 1992-től folyamatosan átvették az állatfajonként és fajtánként szerveződött tenyésztő egyesületek, illetve szövetségek. Az egyes állatfajok törzskönyvezését, tenyészcéljuk megfogalmazását, tenyésztésének szervezését, és az ehhez kapcsolódó szaktanácsadást a tenyésztőegyesületek végzik.

Jelentős esemény volt a hazai állattenyésztés történetében, hogy 1992. január 1-én csatlakoztunk az ICAR (International Committee for Animal Recording) nemzetközi szervezethez, amely tenyésztőszervezeteinket segíti a nemzetközi gyakorlathoz történő igazodásban, és egyben lehetőséget teremt a külföldi tenyészállat és szaporítóanyag forgalmazásába történő bekapcsolódásunkra is.

Érdemes ellátogatni a Magyar Mezőgazdasági Múzeumba!

A felelős állattartás szabályai

Az állatvédők, menhelyek sokszor beszélnek és kihangsúlyozzák a felelős állattartás fontosságát, de mi is ez valójában?! Mostanra már sokan ismerik ezt a fogalmat, vagy legalább hallottak már róla, de sajnos az állattulajdonosok kisebbik fele az, aki ennek megfelelően él együtt állatával, gondoskodik róla. Magyarországon az állattartási kultúra, jócskán elmarad a nyugat-európai, amerikai normáktól, de minden állatvédő abban reménykedik, és azért küzd, hogy egyszer a mi kis országunkban is eljussunk legalább ezekhez az országokhoz közeli szintre.

Ennek az alapja csakis a felelősségteljes gondolkodásmód kialakulása és elterjedése lehet.

Mit is jelent a felelősség?

Egy felelős gazda, mielőtt magához venne egy állatot, jól átgondolja döntését, utána olvas a választott faj ill. fajta szükségleteinek, hogy milyen környezetre/élettérre, mennyi mozgásra, milyen ellátásra, táplálásra stb. van szüksége... legyen az kutya, macska, hal, madár vagy bármilyen más állatfaj. CSAK azért venni, vagy befogadni egy állatot, mert, pl. divat, vagy mert megtetszett egy filmből, vagy csak mert akarunk egyet nem felelős gondolkodás. Komolyan át kell gondolni ezt a döntést, mert nem egy tárgyról, hanem egy érző lényről van szó, akiről majd hosszú éveken át, gondoskodnunk kell.CSAK akkor vegyünk magunkhoz bármilyen állatot, ha alaposan és jól átgondoltuk a vele járó felelősséget, kötelezettséget, terheket. A felelős gazda csak olyan állatot vesz maga mellé, akiről élete végéig gondoskodni tud és meg tudja teremteni számára a legoptimálisabb környezetet, életfeltételeket. Tehát egy ÉLETRE választunk, nem csak 1-2 évre, hónapra.Egy kutya esetében (életkortól függően) 10-15 évről beszélünk (tehát nem néhány hónapra, vagy 1-2 évre kell előre gondolkodni). Nem tudom eléggé hangsúlyozni, hogy egy állat hatalmas kötöttség és felelősség, és nem utolsó sorban anyagi költségekkel is jár, a sok öröm és szeretet mellett, amit nyújtanak.

Családtag/barát

Ezekre az állatokra úgy kell gondolni, mint a családtagjainkra, barátainkra. Szeretetre, gondoskodásra és törődésre van szükségük. A kutyáknak, a legfontosabb a gazdi közelsége és mellette érzik a legjobban magukat. Így attól nem lesz boldog egyikőjük sem, ha az egész életét egy kertben, egyedül kell leélnie. A legoptimálisabb nekik, ha a házban/Lakásban együtt élhetnek a családjukkal, nagyokat sétálnak, kirándulnak, foglalkoznak és játszanak velük.A normális ember-állat kapcsolatnak a szereteten kell alapulnia, mint minden jó kapcsolatnak. Ha már vállaltunk egy állatot gondoskodjunk róla felelősségteljesen, szeretettel és odafigyeléssel. Annyira sokat tudnak Ők is adni és nem várnak cserébe semmit. A kutya feltétlenül is tud szeretni, így mi is ehhez méltóan bánjunk vele. Tartsuk tiszteletben az Ő érzéseit is, ne csak Önnön igényeinkkel foglalkozzunk.

Megfelelő környezet, Alapvető szükségletek

Miután utána olvastunk a választott állat igényeinek, mielőtt megérkezik otthonunkba, alakítsunk ki mindent a számára. Kutya esetében fontos, hogy legyen egy saját helye, ahová elvonulhat, ahol tud nyugodtan pihenni. A benti kutyusoknál (akár lakás, akár családi ház) ez lehet egy kosár, vagy egy pléd a szoba sarkában, előszobában. Azoknak a kutyusoknak, akiket kint tartanak, azoknak ki kell alakítani egy száraz, szigetelt, meleg helyet, ahová rossz idő esetén behúzódhatnak. Ez lehet akár a kazánházban, garázsban vagy egy jól kialakított, megfelelő méretű kutyaházban. Aki semmiképpen nem szeretné beengedni a kutyát a házba az nagytestű, bundás kutyust válasszon, aki hidegebb idő esetén is jól tudja magát érezni, mert elég nagy a testtömege és a szőre ahhoz, hogy ne fázzon meg. (természetesen a száraz, szigetelt hely nekik is feltétlenül szükséges).Még egy nagyon fontos dolog! Az a tulajdonos, akinek a kapcsolata ténylegesen a szereteten alapul, az NEM tartja láncon, vagy egy néhány négyzetméteres kennelben a kutyáját. Ha félti a virágokat, vagy veteményest, kerítse el azokat, vagy NE tartson kutyát. Azok akik, csak azért akarnak maguknak egy kutyát, hogy őrizze a házat és csupán egy eszközt látnak benne, semmi többet, NE tartsanak kutyát. Manapság már remek riasztóberendezéseket lehet kapni és azzal nem kell foglalkozni, etetni, orvoshoz vinni stb.Az utcára került vagy gyepmesteri telepen leadott állatok nagyon-nagy százaléka kertes-házból vagy telepről kerül ki(mert ott nem társnak, családnak választják őt hanem egy eszköznek) Az állat NEM ESZKÖZ! Hanem egy érző, szociális lény! A kutya társállat, és az emberek mellett érzi jól magát, minél több a közös program, foglalkozás, a kutyatartás annál minőségibb. A kutyának szeretetre, elismerésre van szüksége.

Táplálás

A állatok előtt mindig legyen elegendő tiszta, friss víz. A kutya szomjúságot sokkal rosszabbul tűri, mint az ember. A helyes, minőségi táplálással rengeteg betegséget megelőzhetünk. Fontos, hogy az állatok a nekik megfelelő minőségű, mennyiségű és összetételű tápot kapjanak, tekintettel életkorukra illetve esetleges betegségükre. Minden nap, lehetőleg azonos időben adjunk enni kedvencünknek. Törekedjünk arra, hogy lehetőleg minőségi, szakáruházakban kapható tápokkal etessük állatainkat.

Foglalkozás

A kutyákkal kapcsolatosan rendkívül fontos momentum, a foglalkozás, tanítás. A kutya magától nem lesz jól nevelt és szófogadó. Ha nincs ezen a téren tapasztalatunk, mindenképpen szánjunk rá időt és olvassunk el néhány szakkönyet, illetve kérjük szakképzett kutyakiképző tanácsát. A kutyasuli is egy remek közös program, amit a gazdik és a kutyák is egyaránt élveznek és más kutyabolond emberekkel is megismerkedhetünk. Ne várjuk el a kutyánktól, hogy „Rex felügyelő legyen, ha nem szánunk rá elég időt és energiát. (ez napi szintű, rendszeres foglalkozást jelent)

Mozgásigény

Minden állatfajnak, fajtáknak egymástól eltérő a mozgásigényük. Ezt is mindenképpen érdemes figyelembe venni mielőtt kedvencet választunk magunknak. Nem csak kutyáknak, macskáknak, illetve nagyobb emlősök, hanem a lakásban tartott kisállatoknak (hörcsög, madár, hal, stb.) is van mozgásigényük, amit még a hazahozatol előtt gondoljunk át, és teremtsük meg számára az ideális feltételeket.A kutyasétáltatás, nem csak azért fontos, hogy kedvencünk elvégezhesse a dolgát, hanem főleg azért, hogy kimozoghassa magát, találkozzon más kutyákkal, új szagokkal, ingerekkel, élménydús eseményekkel. Ezért a kertesházban tartott kutyáknak is ugyanolyan szüksége van a rendszeres sétákra, mint lakásban tartott társainak. Képzeljék, csak el milyen lenne, ha egész életüket, ugyanazon a X négyzetméteren kéne tölteniük. (szerintem sokan rövid időn belül megbolondulnának..) Ezért is van, hogy nagyon sok kertes házban tartott kutya, kiszökik, rongálja a kertet, vagy esetleg depressziós lesz stb... A kutyák igénylik a foglalkozást, a közös programokat. Imádnak résztvenni a közös programokon, együtt a családdal.Tévhit az is hogy a kistestű kutyáknak kisebb a mozgásigénye, mint a nagytestűeké. Ez nem így van, fajtától, típustól illetve temperamentumtól függ, nem a testmérettől!

Egészség

Amennyiben eldöntöttük, hogy vállaljuk egy állatért a felelősséget, figyeljünk oda kedvencünk egészségére. Ennek az alapja, a már előbb említett megfelelő táplálás, vitaminok. Fontos, hogy amint azt látjuk, hogy állatunk másképpen viselkedik, letört, vagy fájdalmai vannak, vagy kevésbé eleven, mint általában, forduljunk állatorvoshoz. Ne próbáljuk meg kedvencünket, saját elgondolásaink szerint kezelni, mert számos olyan emberi gyógyszer van, ami az állatokra ártalmas!A kötelező illetve ajánlott oltásokat mindig időben adassuk be nekik, illetve 3 havonta féregtelenítsük is kedvencünket. Évente legalább egyszer ellenőriztessük kedvencünk egészségi állapotát állatorvosunkkal.

Felelős gondolkodás alapja - utódok

Nagyon fontos! Sajnos azok az emberek, akik nem foglalkoznak állatvédelemmel, vagy nem járnak ki egy-egy menhelyre aktivistaként, nem értik, hogy miért is olyan fontos az IVARTALANÍTÁS!

Minden évben több ezer olyan kutyus/cica jön a világra, ami vagy az utcán, vagy a gyepmesteri telepeken végzi,és az állatvédők már jelenlegi kóbor állatokat sem tudják hova elhelyezni(mindenki extra tele van!!). Kb 1-2 millió kóbor állat van az országban és kb 4-5000 férőhely a menhelyeken. Nincs annyi potenciális gazdajelölt amennyi állat megszületik évről évre. A menhelyek tehetetlenek és már számos esetben nem tudnak segíteni, mert a kapacitásuk, tartalékaik végesek! És teszik ezt minden fillér nélkül, csupán az állatok szeretete miatt.A felelős gazdák, akik nem tenyésztők (és itt nem a szaporítókról beszélek, sajnos belőlük van a több!!!) ivartalaníttassák kedvencüket, így megelőzhetőek az esetleges „balesetek". Ez egyszeri költség, ami utána többszörösen megtérül.Nem beszélve arról, hogy az ivartalanítással számos súlyos betegséget is meg lehet előzni (daganat, méhgyulladás stb.)! Jól ismert tény az is, hogy az ivartalanított állatok tovább élnek, nyugodtabbak és kiegyensúlyozottabbak.

Legyünk felelősségteljes gazdik és ivartalaníttassuk kedvencünket!

Óriási tévhit az is, hogy a szuka kutyáknak minimum egyszer elleniük kell!!!Nem kell.Hatalmas felelőtlenség, ha egy gazda hagyja az állatát indokolatlanul leelleni. Sokkal több a kutya/macska az országban, mint amennyiben állatot tartanának. Természetesen nem az elkötelezett tenyésztőkről beszélek, akik egy adott fajta szerelmesei és alaposon, átgondoltan tevékenykednek, a minőségre törekedve.A jelenleg kilátástalan helyzet kialakulásáért nagyban felelősek:- a szaporítók: akik megélhetés céljából, agyba-főbe elletik szuka kutyájukat, össze-vissza pároztatva, csak a mennyiség a lényeg. Nem törődnek azzal sem, hogy utána hova kerül a kölyök, ha nem tudják eladni a kölyköket, a felesleges egyedektől megszabadulnak (nem törődve semmivel). Általában az állatok nincsenek oltva, az állatokat förtelmes helyen tartják, mint egy futószalagszerűen működtetve telepeket. A kihasznált, idős beteg anyaállatokat, miután már nem hoznak, hasznot az utcára teszik, vagy leadják a gyepmesteri telepre, vagy agyonverik stb. NE TÁMOGASSUK ezeket az embereket azzal, hogy tőlük veszünk kutyát. Ha mindenképpen egy bizonyos fajtába szerettünk bele, keressünk egy jónevű tenyésztőt és onnan vásároljunk, igaz sok pénzért, de minőségi kiskutyát. Illetve ha csak egy társa vágyunk keresgéljünk magunknak kedvencet a menhelyeken, fajtamentőknél ahol csodálatos, kedvesebbnél, kedvesebb állatot találhatunk magunknak, akik egy életre hálásak lesznek nekünk azért, hogy meleg otthont biztosítunk neki.- a másik csoport, akik nagyban felelősek a jelenleg kialakult helyzetért: a kutyájukat nemtörődöm módon tartók és azokat különböző módon szaporodni hagyó tulajdonosok. Szinte minden nap kapunk olyan hívást, hogy leellett a kutyám, és nem tudom, mit csináljak a kölykökkel vagy egyszerűen kiteszik őket az utcára. Ezeknek a tulajdonosoknak sajnos fél év múlva megint fog tüzelni a kutyája és ismételten le fog elleni, és ez így megy évről évre.

Egyedi azonosítás

Szintén a felelős állattartás egyik fontos része az egyedi azonosítás. Számos kutyus azért nem kerül vissza eredeti gazdijához, mert megtalálói, nem tudják azonosítani.Ennek a legkorszerűbb módja, egy apró microchip, amit az állat bőre alá ültetnek be. A művelet mindössze annyi időt vesz igénybe, mint egy oltás és nem jár nagyobb fájdalommal sem. Ez a chipszám bekerül egy központi adatbázisba a gazda adataival együtt, így ha az állatot megtalálják és leolvassák az azonosítószámát (állatorvosi rendelőben pl.), akkor már tudják is értesíteni az aggódó családot. Ez a chip egy éltre szól, így érdemes beruházni rá.A nyakörvön lévő biléta is egy félmegoldás, de ez könnyen leszakadhat vagy elveszhet.

Környezet

Mindig legyünk tekintettel környezetünkre. Igenis szedjük össze kedvencünk utána a kutyagumit és ne a játszótérre hordjuk le a dolgát végezni. Sajnos még nagyon kevesen szedik össze maguk után a „végterméket", pedig ez az egyik fő konfliktusforrás ami fel szokott merülni a kutyákat nem szerető embereknél, érthetően.

A fent felsorolt tényezők az alapjai a felelős állattartásnak és fontos lenne, hogy ezt a gondolkodásmódot egyre többen magukénak érezzék, és ekkor talán elindulhatunk a helyes állattartási kultúra irányába.

Forrás: Tappancs Állatotthon

A szünetre pár film állatokról....

Az állattenyésztés története - Állatok iránti felelősség

Célja:

Az állattenyésztés legfontosabb célja a hús-, tej-, és tojástermelés, valamint a textil- és bőripar számára fontos nyersanyag biztosítása. Hosszú évszázadokon keresztül az állattenyésztés a növénytermesztés egyik kisegítő ágazata volt, a munkákat állati erővel végezték. Napjainkban is általában összefügg e két tevékenység, a növénytermesztést segíti az állattenyésztés, például trágyázás, és fordítva például takarmánynövény-termesztés. Mára a mezőgazdaság legdinamikusabban fejlődő ágazatává vált. Az állattenyésztés legfontosabb célja az állati termék előállítás. A haszonállatokat anyagi nyereség reményében tenyésztik.

A Föld különböző régióiban más-más célból tartják az állatokat. A tradicionális állattartásban az állatok minden termékét hasznosítják, ez főképp Afrikában és Ázsiában jellemző. A kettős hasznosításkor többféle termék közül kettő nagyobb súllyal rendelkezik, mint például a hús- és tejirányú szarvasmarhatartás, illetve a gyapjú- és húsirányú juh- és kecsketartás. A trópusi területekre jellemző az iga- és húsirányú szarvasmarhatartás és a hús- és trágyatermelő sertéstartás is. Egy termék (legfőképp hús és tej) kiemelkedő hozamú termelése hosszú tenyésztői munka eredményeképp lehetséges, ilyen hasznosítást főképp a fejlett országokban találunk.

Története:

A különféle állatfajokat az ember évezredek óta saját hasznára nevelte. Ezeket a háziasított állatokat többféleképpen tudta hasznosítani. Századunkban az állatállomány száma nagymértékben növekedett. A Föld egyes területein gyorsan bekövetkezett életszínvonal-emelkedés egyre jobban befolyásolta az állattenyésztést is. Egyre jobban elterjedtek az iparszerű állattenyésztő telepek.

Egy adott területen tartható állat fajtáját és az állattartás módját meghatározza az éghajlat, a domborzat, a rendelkezésre álló takarmány mennyisége és minősége, az infrastruktúra, valamint a gazdasági környezet. Az éghajlat elemei közül a hőmérséklet, a páratartalom és a napsugárzás befolyásolja azt, hogy melyik fajtát lehet tartani.

Ágazatai:

A háziállatokat két csoportra oszthatjuk: az egyik részük haszonállat, ezek megélhetést biztosítanak, védelmünkről gondoskodnak, segítségünkre vannak, vagy a pénzkeresést szolgálják. A háziállatok másik részét kedvtelésből tartjuk. Haszonállat a szarvasmarha, a juh, a házisertés, a ló, a házityúk, a lúd stb.

Szarvasmarha-tenyésztés

A szarvasmarhatartás az állattenyésztés legjelentősebb ágazata, az állomány létszáma megközelíti az 1,4 milliárdot. A populáció egyharmada Ázsiában, egynegyede Dél-Amerikában él. A népességhez viszonyított szarvasmarha-állomány ott nagy, ahol nagy legelőterületek vannak, illetve fejlett takarmánygazdálkodással rendelkeznek. A legintenzívebb szarvarmarha tartás Európában jellemző, itt a világ állományának 11%-a adja a világ tejmennyiségének 43%-át.

A világ legnagyobb szarvasmarha-állománya (kb. 200 millió) Indiában van. A vallási előírások miatt a hasznuk azonban minimális. Az Egyesült Államok és Ausztrália szarvasmarha-tenyésztése elsősorban a hústermelést szolgálja. Brazíliában van a világon a második legnagyobb szarvasmarha-állomány. Latin-Amerikában még Mexikó és Argentína szarvasmarha-állománya számottevő. A latin-amerikai országokban jelentős a húsexport, és a marhabőr hasznosítása is igen fontos. Az Alpok térségében és Észak-Európában a legelőkön és réteken alapuló szarvasmarha-tenyésztés a jellemző, de fontos a hústermelés is. Dél- és Kelet-Ázsiában a hagyományos legeltetésen alapuló szarvasmarha-tartás fő célja az állati erő hasznosítása. A fejlettebb országok metropoliszai és települései körül mindenhol a világon meghonosodott a tejtermelő szarvasmarhák tenyésztése.

Magyar szürke szarvasmarha Magyar tarka.

A gazdasági állatfajok közül a szarvasmarha-tenyésztés (Bos taurus) hazánkban és világviszonylatban is igen nagy jelentőségű. Egyik legfontosabb nemzetgazdasági feladata a lakosság tejjel és tejtermékekkel való ellátása. Magyarországon a tej- és tejtermék fogyasztás a környező európai országokéhoz viszonyítva mérsékeltebb. Az egy főre jutó hazai tejfogyasztás 163,5 kg/év (KSH, 2007). A szarvasmarha-tenyésztés második legfontosabb haszna a hústermelés, amely hazánkban főleg az exportlehetőségek kihasználása miatt nagy jelentőségű. Az egy főre jutó hazai marha húsfogyasztás 3,3 kg/év (KSH, 2007).

A szarvasmarha-tenyésztés az elsősorban emberi táplálékként hasznosított tej- és hústermelés mellett fontos ipari nyersanyagokat is előállít.

Napjainkra mintegy 400 szarvasmarhafajtát tenyésztettek ki. A hasznosítás iránya szerint megkülönböztetünk tejtermelő (például holstein-fríz, jersey stb.), hústermelő (például hereford, charolais stb.) és vegyes hasznosítású (például magyar tarka, brown swiss stb.) fajtákat. Napjainkban is jelentős őshonos fajtánk a magyar szürke szarvasmarha. A KSH 2009. december 1-jei összeírása szerint a szarvasmarhák száma hazánkban 700 ezer, ebből a tehénállomány 312 ezer.

Sertéstenyésztés

A sertéstenyésztés (Sus scrofa f. domestica) elsősorban a mérsékelt éghajlatú területeken terjedt el: Európa, Egyesült Államok és Ázsia egy részén. Általában jelen van a nagy népsűrűségű területeken is. Afrikában és a Közel-Keleten szinte teljesen ismeretlen. A forró éghajlatú övezetekben sem tenyésztik. A világ sertésállományában egyre fontosabb szerephez jutnak a hússertések. A zsírjukért tenyésztett sertések száma csökken, a sertéstenyésztésben kitett arányuk is csökkent az elmúlt években.

A világ nagy kukoricatermelő körzeteiben szinte mindenhol fellelhető a sertéstenyésztés. Egyes térségekben a burgonya a sertések legfontosabb takarmánya. Nyugat-Európában a lefölözött tej és a szemestakarmányok jelentik a legfontosabb takarmányozási formát. Észak-Európában árpán és burgonyán tartják a sertéseket.

Magyarországon a jelentősebb fajták: magyar nagy fehér hússertés, magyar lapály, duroc, pietrain stb. Hibridek előállításával számos (főleg külföldi) cég foglalkozik. A sertések száma 3,2 millió volt 2009 decemberében, az anyakocák száma 226 ezer. A hazai sertéshúsfogyasztás 28 kg/fő/év (KSH, 2007).

Juhtenyésztés

A juh (Ovis aries) háziasítása Közép-Ázsiában Kr.e. 8-10 ezer évvel ezelőtt ment végbe. A juhfajták elterjedését és a hasznosítás irányát az éghajlat határozza meg legfőképp, a tenyésztésre a nagy kiterjedésű száraz és félszáraz területek kiválóan alkalmasak. Ezeken a területeken más állatok számára nem kedvezőek a legelők. A juhtenyésztés céljai a hús-, tej-, és a gyapjútermelés.

A juhok száma 1 millió 200 ezer, amelyből az anyajuhok száma 968 ezerre tehető (2009. december 1.). Az állományban az 1990-es évek elején hatalmas csökkenés ment végbe, a csökkenés 15%-os volt Új-Zélandon, 30%-os Ausztráliában, 40%-os a kelet-európai országokban és a volt Szovjetunió területén. A visszaesést a gyapjúválság okozta, mikor a gyapjúból hatalmas eladatlan készletek keletkeztek. Növekedés tapasztalható ezzel szemben a Közel-Keleten, Észak-Afrikában és Kínában.

A világ legnagyobb juhállománya Ausztráliában található. Ausztráliában elsősorban a gyapjáért tenyésztik az állatokat. Az állandóan szabadban tartott állatok gyapja igen jó minőségű. A gyengébb minőségű legelőkön - mint például Kazahsztán - tartott juhok száma is igen jelentős. A Dél-afrikai Köztársaság és Argentína juhállománya a nyersgyapjú termelés és az export szempontjából emelhető ki. Nagy-Britanniában és Spanyolországban a gyapjútermelés, valamint a juhhús és a fiatal bárányhús fogyasztása a jellemző. Magyarországon a juhtenyésztés elsődleges célja a vágóbárány-előállítás.

Kecsketenyésztés

A kecske egyike az elsőként háziasított állatainknak, a legelső maradványok Kr.e. 8000-ben keletkeztek az Iráni-felföldön. Egyetlen gazdasági állatfaj sem termel olyan sokféle terméket viszonylag kis és szerény befektetéssel, mint a kecske (Capra hircus). Olyan területeket (meredek kopárok, ugarok, beszántás előtti területek) is képes hasznosítani, melyet más haszonállat nem. A kecske a testtömeghez viszonyított tejtermelésben az élen áll (8-10x). Húsa megfelel a korszerű konyha követelményeinek. Szőre, bőre bőr-, illetve szövőipari nyersanyag. Trágyája sem elhanyagolható.

A kecsketartás intenzitása különbözik az egyes kontinenseken. Afrikában él a világ állományának harmada, mely a kecsketej- és hústermelés 20%-át adja. Az ázsiai területeken inkább a hús- és bőrtermelés jelentős. Európában a populáció 2% termeli meg a kecsketej mennyiségének 20%-át.

Lótenyésztés

Gazdasági hasznosítás. A fejlett országokban mára döntően a sportló lett a lótenyésztés célja

A ló (Equus caballus) közel hatezer éve társa az embernek.

A ló evolúciója 70 millió év alatt ment végbe. A vadló az amerikai kontinensen kihalt, csak az eurázsiai kontinensen maradt fenn.

Az ember és a vadló első találkozása ugyanúgy a vadász és a zsákmány találkozása volt, mint a többi állat esetében. A ló háziasítására az i. e. 4. évezredben került sor. Kezdetben békés célra használták a lovakat, teherszállításra, igásállatként, illetve hátaslóként. Az újabb történelemformáló korszakot a lovasnomád népek jelentették, a lovas harcászat elterjesztésével. A lovassportok ugrásszerű fejlődésével a fejlett országokban mára döntően a sportló lett a lótenyésztés célja, noha a fejlődő világban a lovak legtöbbje ma is gazdasági munkát végez. Egyes lovasnomád múltú népeknél napjainkban is fejik a lovat, a ló húsa pedig egyik-másik nyugati országban a gazdagok asztalára is kerül. A magyar ló történetét négy korszakra szokták osztani: a honfoglalás korabeli magyar ló kora, az arab ló hatásának korszaka, a spanyol ló divatja és az angol telivér korszaka.

Lófajták: A lófajtákat többféle szempont alapján csoportosíthatjuk. A melegvérű lófajták közül nemzetközileg elterjedtek az arab ló és az angol telivér, magyar fajták a kisbéri félvér, gidrán, nóniusz. Hidegvérű lófajták például a belga-ardenni ló, a magyar hidegvérű ló, a muraközi ló, a percheron. Az ember környezetének védelme, az erdők egészségének megőrzése, megújulásának biztosítása a hidegvérű lófajták reneszánszát hozta. További csoportot képeznek a pónifajták: shetland póni, welsh póni stb.

A különböző statisztikai adatok szerint a világ lóállománya 60-65 millió. A KSH 2009. december 1-jei összeírása szerint Magyarország lóállománya 61 ezerre tehető.

A ló rokon fajai közül a háziszamarat tenyésztik, amely az afrikai vadszamár háziasított változata. A ló és a háziszamár hibridje az öszvér. A világ háziszamár-állománya 40 millióra, az öszvérek állománya 15 millióra tehető.

Baromfitenyésztés

A baromfi szó gyűjtőfogalom, amelybe a tenyésztett szárnyas állatokat soroljuk: tyúk (Gallus domesticus), pulyka (Meleagris gallopavo), gyöngytyúk (Numida meleagris), lúd (Anser anser f. domectica), házikacsa (Anas platyrhynchos f. domestica), pézsmakacsa (Cairina moschata f. domestica), galamb (Columba domestica), páva (Pavo cristatus) és fürj (Coturnix coturnix). A házityúk származása polifiletikus, eredetét négy vadtyúkfajra vezetik vissza. A fajták közvetlen árutermelés szempontjából háttérbe szorultak, napjainkban hibridek előállításában játszanak szerepet.

Az állattenyésztésen belül a baromfitartás a legdinamikusabban fejlődő ágazat, az ezredfordulón a baromfiipar adta a Földön megtermelt hús 30%-át.[13] Vallási megkötések a tojás és csirke hús fogyasztását sehol nem korlátozzák. A baromfitartás módját a természeti adottságok és a gazdasági környezet is befolyásolja, a legelterjedtebb az istállózó baromfitartás, ezen belül megkülönböztetünk nyitott és zárt istállókat. Szabad tartásos rendszer is működik, itt a madarak a legelőn tartózkodnak.

Az egy főre eső hazai baromfihús-fogyasztás 29 kg/év, tojásfogyasztás 270 db/év (KSH, 2007). A világ tyúkállománya meghaladja a 11 milliárdot. A tyúkállomány 40%-a Ázsiában található, majd Észak- és Közép- Amerika, Európa és a volt Szovjetunió utódállamai követik a sorban. A tyúkfélék száma 32,1 millió, a libaállomány 1,4 millió, a kacsaállomány 3,7 millió, a pulykaállomány 3 millió volt Magyarországon 2009. december 1-jén (KSH).

Nyúltenyésztés

A házi nyúl (Oryctolagus cuniculus f. domestica) hasznosítása többirányú: hústermelés, gereznája értékes, szőre feldolgozható és a házinyulat kedvtelésből is tartják. A házinyúl-tenyésztés jelentőségét elsősorban hústermelése határozza meg. A világ legjelentősebb nyúlhústermelő országai: Olaszország, Franciaország, Spanyolország, Ukrajna, Kína, stb. Magyarország a 23. helyen áll. A nyúl hús fogyasztását elsősorban a tradíciók, a szokások és vallási előírások (tiltások) határozzák meg. A muszlim országokban nincs tradíciója a nyúl fogyasztásának, a zsidó és hindu vallás pedig tiltja.

Angol angóranyúl

A nyulak fontos mellékterméke a gerezna, mely prémipari termékek alapanyaga, illetve bőrükből cipő, kesztyű stb. készül. Az angóranyúl gyapja rendkívül értékes, jelenleg a világon 13 000 tonna angóragyapjút állítanak elő, ebből 12 000 tonnát Kínában.[15]

A házinyúl az üregi nyúltól ( Oryctolagus cuniculus) származik, a mezei nyúl (Lupus europaeus) más faj. A legrégebbi üregi nyúltól származó csontlelet 6 millió éves, Spanyolország területén, Andalúziában találták. A háziasítás kezdete a 18. századra tehető. A nyúlfajtákat a kifejlett kori testtömeg alapján is csoportosíthatjuk. A másik csoportosítás a szőrzet hosszúsága alapján történik. Nagy testű v. óriás fajták a magyar óriás, belga óriás, stb., középnagy testű fajták a pannon fehér, debreceni fehér, új-zélandi fehér stb. Ebben a csoportosításban megkülönböztetünk még kis testű és törpe fajtákat is. Ismertebb nyúlhibridek: hyplus, hycole, hyla, zika stb.

Prémesállat-tenyésztés

Más haszonállatfajokkal szemben a prémesállat-tenyésztés egyedüli célja a prémelőállítás. A szőrme nem hétköznapi viselet, luxuscikknek tekinthető. Az állatvédők leggyakrabban a prémes állatok tenyésztése ellen emelik fel a szavukat. Vitathatatlan, hogy a prém nem alapvető szükséglet.

Több állatfaj a tenyésztés miatt nem pusztult ki. A legismertebb és legjelentősebb prémes állatok: nyérc (Mustela vison), ezüstróka (Vulpes vulpes), sarki- v. kékróka (Alopex lagopus), csincsilla (Chinchilla laniger) és nutria (Myocastor coypus).

A világon a nyérctenyésztés a legelterjedtebb, a prém fő előállítói: Dánia, Oroszország, USA, Hollandia, Finnország és Svédország. A rókaprém termelésben Finnország az első, Oroszország, Norvégia, Kína és Lengyelország követi. Csincsillatenyésztésben az Amerikai Egyesült Államok, Magyarország, Chile és Dánia jelentős. Nutriaprém előállítása pedig a Lengyelországban, Németországban, Argentínában jelentős. A világon a legtöbb prémet a távol-keleti országok (Kína, Dél-Korea és Japán) vásárolják.[15]

Általában két nagy csoportra, a növényevőkre (csincsilla, nutria) és a húsevőkre (rókák, nyérc, prémgörény, nyestkutya stb.) osztjuk őket. A nemes csincsilla az Andok magas hegyvidékéről származik, a nutria Dél-Amerika vízben gazdag élőhelyein, folyók, tavak, tiszta vizű mocsarak területein őshonos. A nyérc az Észak-Amerikában élő amerikai nyérc háziasított változata, a ma már védett európai nyérc csak rokona, de nem őse. A nutria húsa emberi fogyasztásra is alkalmas, bár a hosszú fogú, nagy méretű patkányra emlékeztető állat nem "étvágygerjesztő". A világon a nyérctenyésztés a legelterjedtebb.

Méhtenyésztés

Az ember már 20.000 éve fogyaszt mézet. Kezdetben a méhek üregeiből, nyitott fészkeiből gyűjtötte össze, később pedig megkeresték a legtöbb mézet adó méhcsaládot és gondozni kezdték őket, a háziméh (Apis mellifera) háziasítása már mintegy 6000 évvel ezelőtt megtörtént. Európában a méhtartás célja a méz kinyerése, Afrikában a méhcsaládok vadon élnek és viaszukat használják fel elsősorban.

Halászat

A halászat több tízezer éves emberi tevékenység, nagy szerepet játszott a vadászattal együtt az emberiség kifejlődésében és meghatározza több népcsoport jelenlegi életét is. A halászat és az akvakultúrában történő termelés állítja elő a Föld népessége által elfogyasztott fehérje mennyiségének negyedét.[17] A világ legnagyobb zsákmányát Kína, Japán és Oroszország halássza ki, a világon kifogott mennyiségnek több mint egyharmadát.

Napjainkban az édesvízi és a tengeri halászat aránya egyre inkább eltolódik a tengeri halászat felé. A folyók, tavak halállományát általában gondosan újratelepítik, más a helyzet a tengerek, óceánok esetében, ezeknek egyelőre csak a hasznosítása a jellemző. A halászati tilalom jelenleg csak a veszélyeztetett fajokra terjed ki, azonban több ország ezt a tilalmat nem tartja be. A kifogott halmennyiség drasztikusan növekszik. A 20. század elején kb. 5 millió tonna volt a kihalászott mennyiség, az 1990-es években már meghaladta a 100 millió tonnát.

Olvasnivaló:

A hazai állattenyésztés története

Állattenyésztésünk története szorosan összefügg népünk történelmével. Őseink fő foglalkozása már a honfoglalást megelőző időkben is az állattenyésztés volt. A történetírók lovas nemzetként emlegetik eleinket. Kétségtelen, hogy elválaszthatatlan társuk a kisebb termetű, szikár izomzatú, edzett ló volt, de szarvasmarhát, sertést, juhot és kecskét is tartottak. Erre utalnak a „juh", „tej", „fejni" szavaink, amelyek finnugor eredetűek.

A honfoglalástól a XVI. századig

Mai hazánk területére is lovon érkeztek elődeink, de magukkal hozták a szürke marha, a racka juh és a szalontai sertés ősét is. A Kárpát-medence adottságai kedveztek a nomád állattenyésztésnek. A magyar szürke marhát elsősorban a nagy kiterjedésű alföldi legelőkön, a juhokat inkább a dombos vidékeken, a magukkal hozott és az itt talált (pl. bakonyi) sertéskondákat pedig a folyók árterein és a makkos erdőkben tartották.

A szilaj állatcsordák egész évben a szabadban voltak. Királyaink támogatták az állattenyésztést. SZENT ISTVÁN például kiváltsággal ruházta fel a sertéstartókat. IV. BÉLA vámtarifája pedig élénk állatkereskedelemről tanúskodik.

A XVI-XVII. század

Állatállományunk létszáma ebben az időben jelentős volt, és igen sok élő állatot szállítottunk Nyugat-Európa városaiba.

A portyázásokhoz, majd a török elleni harcokhoz a lóra volt a legnagyobb szükség. A magyar parlagi ló mellett főleg zsákmányolás, de ajándékozás révén is egyéb (berber, perzsa, szíriai, arab) fajták kerültek be a Kárpát-medencébe. Ezek közül elsősorban az arab gyakorolt jelentősebb hatást lovaink típusára. A lótenyésztés virágzó tevékenység volt ez idő tájt. A kiváló magyar lovat külföldön is keresték.

Fontos volt a szarvasmarha-tenyésztés is, ami hatalmas bevételt hozott országunknak. Állatkivitelünk legnagyobb hányadát a magyar szürke marha tette ki.

Az állatokat lábon hajtották a külföldi piacokra. Nürnberg például évi 70 000 marhát vásárolt. A magyar marhával bikaviadalokat is rendeztek. Hazai fajtánk kiváló húsminősége folytán keresett volt és általában többet fizettek érte, mint a helyi fajtákért.

A juhtenyésztés is fontos szerepet játszott. Elődeink nagy számban tenyésztették a racka juhot . Különösen a török hódoltság idején emelkedett az állomány létszáma, mert a török a juhhúst mindennél többre becsülte.

Őseink a bakonyi, szalontai, alföldi és réti sertésből nagyszámú kondát tartottak

erdőségeinkben, járhatatlan mocsarainkban és rétjeinken (3.7. ábra). Ennek ellenére a sertéstenyésztés fejlődött a legkevésbé ebben az időben. A hizlalás főleg csak a házi szükséglet érdekében történt. Mivel a török a sertéshúst nem fogyasztotta, nem szólt bele a sertéstenyésztésbe. Emiatt a magyar lakosság sertéshús fogyasztása ettől az időtől növekedett.

A hódoltság vége felé állattenyésztésünk jelentősen visszaesett. A Habsburg császárok emelték a vámot, ami a marhakereskedelmet csaknem megszüntette.

Bécs ostromára vonuló török sereg, de a császári katonaság is óriási rablást, pusztítást végzett. Buda ostromakor a császári seregek például mintegy 80 000 szarvasmarhát tulajdonítottak el. Az Alföld állatállománya csaknem teljesen kipusztult. A megmaradó magyar szürke gulyákat és rackanyájakat a lakosság a járhatatlan ingoványokba, erdőkbe menekítette.

A XVIII-XIX. század

Állatállományuk létszámának újbóli emelkedése a XVIII. század első felétől indult meg, majd ezt követően tenyésztésük is jelentős változásokon, átalakulásokon ment át. Megnövekedett a tej iránti igény, amit a magyar szürke fajta nem tudott kielégíteni, mivel alig termelt több tejet, mint amennyi a borja számára szükséges volt. 1870-ben sor került többet tejelő svájci „helvét" tehenek importjára. Később pedig, ugyancsak Svájcból, a szimentáli fajtát hoztuk be, amelyből a tömeges import 1875 és 1895 közötti időszakra tehető. Kezdetét vette a magyar tarka és tájfajtáinak kialakítása (3.8 ábra). Létrehozták az első tejgazdaságot Keszthelyen, majd a XVIII. század végére sorra alakultak ki az akkori kornak megfelelő, korszerű, európai színvonalú tejgazdaságok. A magyar szürke fajta létszáma pedig folyamatosan csökkent.

A „selyemgyapjas birkák" behozatala után juhtenyésztésünk is fellendülésnek indult. MÁRIA TERÉZIA 1773-ban Budaörsön törzsjuhászatot alapított. A merinó gyapjúnak igen jó ára volt, ezért többször is hoztunk be Spanyolországból tenyészállatokat (3.9. ábra). 1858-ban megfogalmazásra került az országos juhtörzskönyvezés alapelve, ami kiterjedt a gyapjúminősítésre és a küllemi bírálatra is.

1785-ben Mezőhegyesen katonai ménest létesítettek abból a célból, hogy az ország fedeztető telepeit jó ménekkel lássa el. 1789-ben létesült a bábolnai ménes, ahol 1816-tól császári rendeletre csak keleti arab mének fedeznek. (Ide 1836 óta importálták Szíriából az arab méneket, amelyek közül a Shagya tett szert a legnagyobb hírnévre. Ma ezen a néven világhírűarab lófajtánk létezik.) A hazai törzskönyvezés kezdete is erre az időszakra tehető, hiszen a mezőhegyesi méneskönyvi feljegyzések 1785-ig nyúlnak vissza.

1816-ban gróf SZÉCHENYI ISTVÁN megvásárolta az első angol telivér lovakat. 1816-ban Mezőhegyesre került a „Nonius senior" anglo-norman mén, amely megalapozta gazdasági típusú lótenyésztésünket.

1841-től kezdődően a mezőhegyesi ménesben a Furioso, majd később a North Star nevű angol telivér ménnel történő fedeztetések eredményeként kialakult a Furiosonorth star (régi nevén a mezőhegyesi félvér) fajtánk.

A sertéstenyésztésben is jelentős fordulat következett be. 1833-ban JÓZSEF nádor kisjenői uradalmába került két sumadia kan és kilenc emse megvetette alapjait a világhírű magyar mangalica sertésfajtának (3.10. és 3.11. ábra). A mangalicatenyésztés olyan lendületet vett, hogy a régi magyar szalontai, alföldi és bakonyi sertés szinte teljesen eltűnt.

Erre az időszakra esik a mezőgazdasággal, állattenyésztéssel foglalkozó oktatási és tudományos intézményeink létrehozása. 1782-ben létesült Budapesten a később világhírnévre szert tett Állatorvosi Főiskola. Nem sokkal később, 1797-ben NAGYVÁTHY JÁNOS javaslatára FESTETICS GYÖRGY Keszthelyen megalapította a Georgikont, Európa első önálló felsőfokú mezőgazdasági tanintézetét, és ugyancsak jelentős erőfeszítéseket tett a gazdálkodás fejlesztésére, az egységes szakirodalom megteremtésére. 1818-ban ALBERT KÁZMÉR herceg Magyaróváron mezőgazdasági tanintézetet alapított.

1868-ban Debrecen város és birtokosságának jelentős támogatásával megnyitotta kapuit Debrecen-Pallag pusztán a Debreceni Országos Felsőbb Gazdasági Tanintézet. 1869-ben Kassán és Kolozsváron alakult mezőgazdasági tanintézet.

A szóban forgó intézmények kiváló tudós tanárai kutatói, szakírói és gyakorlati tevékenységükkel jelentősen hozzájárultak a hazai állattenyésztés fejlődéséhez. Említést érdemel NAGYVÁTHY JÁNOS (1755-1819) keszthelyi tanár „A szorgalmatos mezei gazda" és a „Magyar practicus tenyésztető", a szintén keszthelyi PETHE FERENC (1762-1832) „Pallérozott mezei gazdaság" c. munkája, amelyek részletesen foglalkoznak az állattenyésztés kérdéseivel. Jelentős szakirodalmi tevékenységet fejtett ki továbbá TORMAY BÉLA (1838-1906) a Keszthelyi Georgikon, a Debrecen-Pallagi Gazdasági Tanintézet, illetve az Állatorvosi Főiskola tanára, MONOSTORI KÁROLY (1852-1917) az Állatorvosi Főiskola tanára, KOVÁCSY BÉLA (1861-1931) a Kassai Gazdasági Tanintézet tanára és ÚJHELYI IMRE (1866-1923) a szarvasmarha-tenyésztés és a tejfeldolgozás megszervezésében tevékenykedő a Magyaróvári Gazdasági Tanintézet tanára.

Elévülhetetlen érdemeket szerzett a magyar gazdaság, az állattenyésztés fejlesztésében GRÓF SZÉCHENYI ISTVÁN (1791-1860), akinek útmutatásai sok esetben ma is érvényesek. Különösen sokat tett a lótenyésztés fejlesztésért. 1826-ban Pozsonyban, majd 1827-ben Pesten lóversenyeket rendezett. Az 1828-ban megjelent Lovakrul c. munkáját németül és dánul is kiadták. Ő alapította 1838-ban a Magyarországi Állattenyésztő Társaságot. Munkájában nagy segítségére volt az állattenyésztői, lótenyésztői munkásságáról is ismert BÁRÓ WESSELÉNYI MIKLÓS (1796-1850).

Erre az időszakra tehető az állattenyésztést szolgáló kutatóintézetek kialakulása is. 1896-ban az Állatélettani és Takarmányozási Kísérleti Állomás, 1898-ban a Magyar Állami Baromfikísérleti Tangazdaság, 1899-ben az Országos Gyapjúminősítő Intézet, 1903-ban pedig a Magyaróvári Tejkísérleti Állomás kezdte meg működését.

A XX. század

A századfordulót követőidőszak a hazai állattenyésztésben új korszaknak tekinthető. Az 1885-ben megalakult Országos Törzskönyvelő Bizottság (OTB) aktív tevékenysége eredményeként a külföldi, elsősorban angliai, németországi, dániai és svédországi tapasztalatok alapján megindult a törzskönyvező egyesületek szervezése. (A hazai állattenyésztő szervezetekről a 3.1. táblázat ad áttekintést.)

1910-ben megalakították a Károlyházai Szarvasmarha Ellenőrző Egyesületet, amelynek példája nyomán több vármegye is hasonló szervezeteket hozott létre. Az első világháborúban az ellenőrzés csaknem megszűnt. A háborús események után 1920-ban a Fejér Megyei Tejellenőrző Egyesület kezdte meg munkáját, amit sorra követtek a többi megyékben létrehozott szervezetek is. A második világháború kitörésekor már minden megyében működött egy-egy szarvasmarha-tenyésztő egyesület.

A sertések törzskönyvezését az 1923-ban alakult Hússertéstenyésztők Országos Egyesülete, és az 1927-ben létrehozott Mangalicatenyésztők Országos Egyesülete végezte. A juhok törzskönyvezésére hivatott Juhtenyésztők Országos Egyesülete 1937-ben kezdte meg működését. A lovak törzskönyvezését ekkor a Földmívelésügyi Minisztérium, a baromfi és házinyúl tenyésztésének irányítását pedig a Baromfitenyésztők Országos Egyesülete végezte. A törzskönyvezési tevékenység eredményeként állatállományunk minősége, termelése jelentősen javult, szinte minden fajtában egységes típus alakult ki. A folyamatosan megrendezésre kerülő Országos Mezőgazdasági Kiállítás és Tenyészállatvásárok jól reprezentálták állattenyésztésünk akkori kornak megfelelő színvonalát.

Komoly veszteséget okozott a hazai állattenyésztésben a két világháború. Az első világháborúban a mezőhegyesi lófajtáink törzsménesét elhajtotta a megszálló román hadsereg, a második világháborúban állatállományunk 57%-a elpusztult.

A háború után az állattenyésztő szervezetek újra megkezdték tevékenységüket, segíteni igyekeztek a tenyésztők munkáját, a veszteségek pótlását. 1948-ra állatállományunk fokozatosan gyarapodott, és ekkor már ismét megrendezték az országos mezőgazdasági és tenyészállat-kiállítást és vásárt.

1947-ben megindult a mesterséges termékenyítések szervezése. Később létrejött az Országos Mesterséges Termékenyítő Főállomás és ennek a megyei mesterséges termékenyítőállomásai.

1948-ban az akkori kormány megszüntette a korábban működő állattenyésztő szervezeteket. A törzskönyvezés és tenyésztésszervezés feladatait a Földművelésügyi Minisztérium Állattenyésztési Főügyosztálya, a megyei mezőgazdasági igazgatóságok és a járási tanácsok mezőgazdasági osztályai vették át. Később (1963-ban) megalakultak az Országos és Megyei Állattenyésztési Felügyelőségek (OÁF, MÁF).

A törzskönyvezéssel összefüggő feladatok szervezése, irányítása, ellenőrzése 1964-től az OÁF (Országos Állattenyésztési Felügyelőség) és jogutódjainak feladata volt. Az operatív teendőket (pl. termelésellenőrzés) a megyei állattenyésztési felügyelőségek és jogutódszervezetei végezték. Az említett szervezetek elnevezése, hatásköre stb. azóta jelentős változásokon ment keresztül.

Az állattenyésztés tudománya hazánkban is nagymértékben hozzájárult az állattenyésztési szakemberek felkészítéséhez, a korszerű módszerek kidolgozásához és elterjesztéséhez. Kiváló állattenyésztő tudósaink munkáiból könyvtárnyi írásos anyag, bennük számos, ma is megszívlelendő jó tanács, intelem maradt ránk.

Jelentős volt az állattenyésztési tudomány fejlődésében, hogy a mezőgazdasági felsőoktatás 1920-ban egyetemi rangra emelkedett. Kezdetben a Közgazdaságtudományi Egyetemen, később a József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem mezőgazdasági karán és állatorvosi karán és a már említett oktatási kutatási intézményekben (amelyek jelenleg az 1999-ben létrejött integrált egyetemek keretében működnek) magas szintű tudományos munka folyt.

A törzskönyvezés korszerű alapokra helyezésében WELLMANN OSZKÁR (1876-1943), az állattenyésztési szakszolgálat megszervezésében KONKOLY THEGE SÁNDOR (1888-1969) végzett kimagasló tevékenységet. A mesterséges termékenyítési hálózat kiépítésének és az ivadékvizsgálat alkalmazásának kezdeményezése CSUKÁS ZOLTÁN (1900-1957), a juhtenyésztők egyesületének alapítása SCHANDL JÓZSEF (1885-1973), a sertéstenyésztő egyesületek szervezése ENESEI DORNER BÉLA (1869-1954) nevéhez fűződik. A törzskönyvezéssel kapcsolatos oktatás megszervezésében és a szarvasmarha-tenyésztési kutatásokban BERKE PÉTER (1899-1986), a sertéstenyésztési kutatásokban KERTÉSZ FERENC (1901-1972) végzett kiemelkedő munkát. A hibrid sertés programok kialakításában CSIRE LAJOS (1923-1974) és ANKER ALFONZ (1925-1979) szereztek nagy érdemeket.

A szarvasmarha-tenyésztési és az iparszerűtartással összefüggő etológiai kutatásokban CZAKÓ JÓZSEF (1923-1990), a Kaposvári Felsőfokú Mezőgazdasági Technikum állattenyésztési főiskolai, majd egyetemi karrá emelkedésének megalapozásában GUBA SÁNDOR (1927-1984) szerzett elévülhetetlen érdemeket. A fejhetőség vizsgálata és a gépi fejés technológiájának kialakítása, fejlesztése terén SZAJKÓ LÁSZLÓ (1922-1996) és IVÁNCSICS JÁNOS (1938-2002) végzett figyelemre méltó és elismert tevékenységet. Az állattenyésztési genetika művelésében, a szakkönyvírásban és az állattenyésztési tudományos közéletben DOHY JÁNOS (1934-2002) végzett kiemelkedő munkát. Talán a leghosszabb ideig szolgálta a magyar állattenyésztést a nemzetközileg is jól ismert HORN ARTÚR (1911-2003), akinek a nevéhez fűződik a korszerű populációgenetika hazai meghonosítása, a szarvasmarha-tenyésztés fejlesztése és a szakemberképzés modernizálása. Könyveiből generációk sajátították el az állattenyésztés tudományát.

Az 1980-as évek második felétől a kormány fokozatosan csökkentette az állattenyésztéshez, az állattenyésztési szervezetek működéséhez szükséges állami támogatást. A jövedelmezőségben érdekelt vállalatok egyre kevésbé tudták ellátni a tenyésztésellenőrzési, teljesítményvizsgálati feladatokat. 1991-re az állattenyésztést szervező intézményrendszer gyakorlatilag összeomlott. E tevékenységüket 1992-től folyamatosan átvették az állatfajonként és fajtánként szerveződött tenyésztő egyesületek, illetve szövetségek. Az egyes állatfajok törzskönyvezését, tenyészcéljuk megfogalmazását, tenyésztésének szervezését, és az ehhez kapcsolódó szaktanácsadást a tenyésztőegyesületek végzik.

Jelentős esemény volt a hazai állattenyésztés történetében, hogy 1992. január 1-én csatlakoztunk az ICAR (International Committee for Animal Recording) nemzetközi szervezethez, amely tenyésztőszervezeteinket segíti a nemzetközi gyakorlathoz történő igazodásban, és egyben lehetőséget teremt a külföldi tenyészállat és szaporítóanyag forgalmazásába történő bekapcsolódásunkra is.

Érdemes ellátogatni a Magyar Mezőgazdasági Múzeumba!

A felelős állattartás szabályai

Az állatvédők, menhelyek sokszor beszélnek és kihangsúlyozzák a felelős állattartás fontosságát, de mi is ez valójában?! Mostanra már sokan ismerik ezt a fogalmat, vagy legalább hallottak már róla, de sajnos az állattulajdonosok kisebbik fele az, aki ennek megfelelően él együtt állatával, gondoskodik róla. Magyarországon az állattartási kultúra, jócskán elmarad a nyugat-európai, amerikai normáktól, de minden állatvédő abban reménykedik, és azért küzd, hogy egyszer a mi kis országunkban is eljussunk legalább ezekhez az országokhoz közeli szintre.

Ennek az alapja csakis a felelősségteljes gondolkodásmód kialakulása és elterjedése lehet.

Mit is jelent a felelősség?

Egy felelős gazda, mielőtt magához venne egy állatot, jól átgondolja döntését, utána olvas a választott faj ill. fajta szükségleteinek, hogy milyen környezetre/élettérre, mennyi mozgásra, milyen ellátásra, táplálásra stb. van szüksége... legyen az kutya, macska, hal, madár vagy bármilyen más állatfaj. CSAK azért venni, vagy befogadni egy állatot, mert, pl. divat, vagy mert megtetszett egy filmből, vagy csak mert akarunk egyet nem felelős gondolkodás. Komolyan át kell gondolni ezt a döntést, mert nem egy tárgyról, hanem egy érző lényről van szó, akiről majd hosszú éveken át, gondoskodnunk kell.CSAK akkor vegyünk magunkhoz bármilyen állatot, ha alaposan és jól átgondoltuk a vele járó felelősséget, kötelezettséget, terheket. A felelős gazda csak olyan állatot vesz maga mellé, akiről élete végéig gondoskodni tud és meg tudja teremteni számára a legoptimálisabb környezetet, életfeltételeket. Tehát egy ÉLETRE választunk, nem csak 1-2 évre, hónapra.Egy kutya esetében (életkortól függően) 10-15 évről beszélünk (tehát nem néhány hónapra, vagy 1-2 évre kell előre gondolkodni). Nem tudom eléggé hangsúlyozni, hogy egy állat hatalmas kötöttség és felelősség, és nem utolsó sorban anyagi költségekkel is jár, a sok öröm és szeretet mellett, amit nyújtanak.

Családtag/barát

Ezekre az állatokra úgy kell gondolni, mint a családtagjainkra, barátainkra. Szeretetre, gondoskodásra és törődésre van szükségük. A kutyáknak, a legfontosabb a gazdi közelsége és mellette érzik a legjobban magukat. Így attól nem lesz boldog egyikőjük sem, ha az egész életét egy kertben, egyedül kell leélnie. A legoptimálisabb nekik, ha a házban/Lakásban együtt élhetnek a családjukkal, nagyokat sétálnak, kirándulnak, foglalkoznak és játszanak velük.A normális ember-állat kapcsolatnak a szereteten kell alapulnia, mint minden jó kapcsolatnak. Ha már vállaltunk egy állatot gondoskodjunk róla felelősségteljesen, szeretettel és odafigyeléssel. Annyira sokat tudnak Ők is adni és nem várnak cserébe semmit. A kutya feltétlenül is tud szeretni, így mi is ehhez méltóan bánjunk vele. Tartsuk tiszteletben az Ő érzéseit is, ne csak Önnön igényeinkkel foglalkozzunk.

Megfelelő környezet, Alapvető szükségletek

Miután utána olvastunk a választott állat igényeinek, mielőtt megérkezik otthonunkba, alakítsunk ki mindent a számára. Kutya esetében fontos, hogy legyen egy saját helye, ahová elvonulhat, ahol tud nyugodtan pihenni. A benti kutyusoknál (akár lakás, akár családi ház) ez lehet egy kosár, vagy egy pléd a szoba sarkában, előszobában. Azoknak a kutyusoknak, akiket kint tartanak, azoknak ki kell alakítani egy száraz, szigetelt, meleg helyet, ahová rossz idő esetén behúzódhatnak. Ez lehet akár a kazánházban, garázsban vagy egy jól kialakított, megfelelő méretű kutyaházban. Aki semmiképpen nem szeretné beengedni a kutyát a házba az nagytestű, bundás kutyust válasszon, aki hidegebb idő esetén is jól tudja magát érezni, mert elég nagy a testtömege és a szőre ahhoz, hogy ne fázzon meg. (természetesen a száraz, szigetelt hely nekik is feltétlenül szükséges).Még egy nagyon fontos dolog! Az a tulajdonos, akinek a kapcsolata ténylegesen a szereteten alapul, az NEM tartja láncon, vagy egy néhány négyzetméteres kennelben a kutyáját. Ha félti a virágokat, vagy veteményest, kerítse el azokat, vagy NE tartson kutyát. Azok akik, csak azért akarnak maguknak egy kutyát, hogy őrizze a házat és csupán egy eszközt látnak benne, semmi többet, NE tartsanak kutyát. Manapság már remek riasztóberendezéseket lehet kapni és azzal nem kell foglalkozni, etetni, orvoshoz vinni stb.Az utcára került vagy gyepmesteri telepen leadott állatok nagyon-nagy százaléka kertes-házból vagy telepről kerül ki(mert ott nem társnak, családnak választják őt hanem egy eszköznek) Az állat NEM ESZKÖZ! Hanem egy érző, szociális lény! A kutya társállat, és az emberek mellett érzi jól magát, minél több a közös program, foglalkozás, a kutyatartás annál minőségibb. A kutyának szeretetre, elismerésre van szüksége.

Táplálás

A állatok előtt mindig legyen elegendő tiszta, friss víz. A kutya szomjúságot sokkal rosszabbul tűri, mint az ember. A helyes, minőségi táplálással rengeteg betegséget megelőzhetünk. Fontos, hogy az állatok a nekik megfelelő minőségű, mennyiségű és összetételű tápot kapjanak, tekintettel életkorukra illetve esetleges betegségükre. Minden nap, lehetőleg azonos időben adjunk enni kedvencünknek. Törekedjünk arra, hogy lehetőleg minőségi, szakáruházakban kapható tápokkal etessük állatainkat.

Foglalkozás

A kutyákkal kapcsolatosan rendkívül fontos momentum, a foglalkozás, tanítás. A kutya magától nem lesz jól nevelt és szófogadó. Ha nincs ezen a téren tapasztalatunk, mindenképpen szánjunk rá időt és olvassunk el néhány szakkönyet, illetve kérjük szakképzett kutyakiképző tanácsát. A kutyasuli is egy remek közös program, amit a gazdik és a kutyák is egyaránt élveznek és más kutyabolond emberekkel is megismerkedhetünk. Ne várjuk el a kutyánktól, hogy „Rex felügyelő legyen, ha nem szánunk rá elég időt és energiát. (ez napi szintű, rendszeres foglalkozást jelent)

Mozgásigény

Minden állatfajnak, fajtáknak egymástól eltérő a mozgásigényük. Ezt is mindenképpen érdemes figyelembe venni mielőtt kedvencet választunk magunknak. Nem csak kutyáknak, macskáknak, illetve nagyobb emlősök, hanem a lakásban tartott kisállatoknak (hörcsög, madár, hal, stb.) is van mozgásigényük, amit még a hazahozatol előtt gondoljunk át, és teremtsük meg számára az ideális feltételeket.A kutyasétáltatás, nem csak azért fontos, hogy kedvencünk elvégezhesse a dolgát, hanem főleg azért, hogy kimozoghassa magát, találkozzon más kutyákkal, új szagokkal, ingerekkel, élménydús eseményekkel. Ezért a kertesházban tartott kutyáknak is ugyanolyan szüksége van a rendszeres sétákra, mint lakásban tartott társainak. Képzeljék, csak el milyen lenne, ha egész életüket, ugyanazon a X négyzetméteren kéne tölteniük. (szerintem sokan rövid időn belül megbolondulnának..) Ezért is van, hogy nagyon sok kertes házban tartott kutya, kiszökik, rongálja a kertet, vagy esetleg depressziós lesz stb... A kutyák igénylik a foglalkozást, a közös programokat. Imádnak résztvenni a közös programokon, együtt a családdal.Tévhit az is hogy a kistestű kutyáknak kisebb a mozgásigénye, mint a nagytestűeké. Ez nem így van, fajtától, típustól illetve temperamentumtól függ, nem a testmérettől!

Egészség

Amennyiben eldöntöttük, hogy vállaljuk egy állatért a felelősséget, figyeljünk oda kedvencünk egészségére. Ennek az alapja, a már előbb említett megfelelő táplálás, vitaminok. Fontos, hogy amint azt látjuk, hogy állatunk másképpen viselkedik, letört, vagy fájdalmai vannak, vagy kevésbé eleven, mint általában, forduljunk állatorvoshoz. Ne próbáljuk meg kedvencünket, saját elgondolásaink szerint kezelni, mert számos olyan emberi gyógyszer van, ami az állatokra ártalmas!A kötelező illetve ajánlott oltásokat mindig időben adassuk be nekik, illetve 3 havonta féregtelenítsük is kedvencünket. Évente legalább egyszer ellenőriztessük kedvencünk egészségi állapotát állatorvosunkkal.

Felelős gondolkodás alapja - utódok

Nagyon fontos! Sajnos azok az emberek, akik nem foglalkoznak állatvédelemmel, vagy nem járnak ki egy-egy menhelyre aktivistaként, nem értik, hogy miért is olyan fontos az IVARTALANÍTÁS!

Minden évben több ezer olyan kutyus/cica jön a világra, ami vagy az utcán, vagy a gyepmesteri telepeken végzi,és az állatvédők már jelenlegi kóbor állatokat sem tudják hova elhelyezni(mindenki extra tele van!!). Kb 1-2 millió kóbor állat van az országban és kb 4-5000 férőhely a menhelyeken. Nincs annyi potenciális gazdajelölt amennyi állat megszületik évről évre. A menhelyek tehetetlenek és már számos esetben nem tudnak segíteni, mert a kapacitásuk, tartalékaik végesek! És teszik ezt minden fillér nélkül, csupán az állatok szeretete miatt.A felelős gazdák, akik nem tenyésztők (és itt nem a szaporítókról beszélek, sajnos belőlük van a több!!!) ivartalaníttassák kedvencüket, így megelőzhetőek az esetleges „balesetek". Ez egyszeri költség, ami utána többszörösen megtérül.Nem beszélve arról, hogy az ivartalanítással számos súlyos betegséget is meg lehet előzni (daganat, méhgyulladás stb.)! Jól ismert tény az is, hogy az ivartalanított állatok tovább élnek, nyugodtabbak és kiegyensúlyozottabbak.

Legyünk felelősségteljes gazdik és ivartalaníttassuk kedvencünket!

Óriási tévhit az is, hogy a szuka kutyáknak minimum egyszer elleniük kell!!!Nem kell.Hatalmas felelőtlenség, ha egy gazda hagyja az állatát indokolatlanul leelleni. Sokkal több a kutya/macska az országban, mint amennyiben állatot tartanának. Természetesen nem az elkötelezett tenyésztőkről beszélek, akik egy adott fajta szerelmesei és alaposon, átgondoltan tevékenykednek, a minőségre törekedve.A jelenleg kilátástalan helyzet kialakulásáért nagyban felelősek:- a szaporítók: akik megélhetés céljából, agyba-főbe elletik szuka kutyájukat, össze-vissza pároztatva, csak a mennyiség a lényeg. Nem törődnek azzal sem, hogy utána hova kerül a kölyök, ha nem tudják eladni a kölyköket, a felesleges egyedektől megszabadulnak (nem törődve semmivel). Általában az állatok nincsenek oltva, az állatokat förtelmes helyen tartják, mint egy futószalagszerűen működtetve telepeket. A kihasznált, idős beteg anyaállatokat, miután már nem hoznak, hasznot az utcára teszik, vagy leadják a gyepmesteri telepre, vagy agyonverik stb. NE TÁMOGASSUK ezeket az embereket azzal, hogy tőlük veszünk kutyát. Ha mindenképpen egy bizonyos fajtába szerettünk bele, keressünk egy jónevű tenyésztőt és onnan vásároljunk, igaz sok pénzért, de minőségi kiskutyát. Illetve ha csak egy társa vágyunk keresgéljünk magunknak kedvencet a menhelyeken, fajtamentőknél ahol csodálatos, kedvesebbnél, kedvesebb állatot találhatunk magunknak, akik egy életre hálásak lesznek nekünk azért, hogy meleg otthont biztosítunk neki.- a másik csoport, akik nagyban felelősek a jelenleg kialakult helyzetért: a kutyájukat nemtörődöm módon tartók és azokat különböző módon szaporodni hagyó tulajdonosok. Szinte minden nap kapunk olyan hívást, hogy leellett a kutyám, és nem tudom, mit csináljak a kölykökkel vagy egyszerűen kiteszik őket az utcára. Ezeknek a tulajdonosoknak sajnos fél év múlva megint fog tüzelni a kutyája és ismételten le fog elleni, és ez így megy évről évre.

Egyedi azonosítás

Szintén a felelős állattartás egyik fontos része az egyedi azonosítás. Számos kutyus azért nem kerül vissza eredeti gazdijához, mert megtalálói, nem tudják azonosítani.Ennek a legkorszerűbb módja, egy apró microchip, amit az állat bőre alá ültetnek be. A művelet mindössze annyi időt vesz igénybe, mint egy oltás és nem jár nagyobb fájdalommal sem. Ez a chipszám bekerül egy központi adatbázisba a gazda adataival együtt, így ha az állatot megtalálják és leolvassák az azonosítószámát (állatorvosi rendelőben pl.), akkor már tudják is értesíteni az aggódó családot. Ez a chip egy éltre szól, így érdemes beruházni rá.A nyakörvön lévő biléta is egy félmegoldás, de ez könnyen leszakadhat vagy elveszhet.

Környezet

Mindig legyünk tekintettel környezetünkre. Igenis szedjük össze kedvencünk utána a kutyagumit és ne a játszótérre hordjuk le a dolgát végezni. Sajnos még nagyon kevesen szedik össze maguk után a „végterméket", pedig ez az egyik fő konfliktusforrás ami fel szokott merülni a kutyákat nem szerető embereknél, érthetően.

A fent felsorolt tényezők az alapjai a felelős állattartásnak és fontos lenne, hogy ezt a gondolkodásmódot egyre többen magukénak érezzék, és ekkor talán elindulhatunk a helyes állattartási kultúra irányába.

Forrás: Tappancs Állatotthon

A szünetre pár film állatokról....

# data[].attributes.attachment_link.description
Tk. 28-29. oldal Célja: Az állattenyésztés legfontosabb célja a hús-, tej-, és tojástermelés, valamint a textil- és bőripar számára fontos nyersanyag biztosítása. Hosszú évszázadokon keresztül az állattenyésztés a növénytermesztés egyik kisegítő ágazata volt, a munkákat állati erővel végezték. Napjainkban is általában összefügg e két tevékenység, a növénytermesztést segíti az állattenyésztés, például trágyázás, és fordítva például takarmánynövény-termesztés.

# data[].attributes.attachment_link.description
Párosítsd össze, hogy melyik magot mennyi ideig szükséges áztatni, illetve, hogy a csíráztatáshoz szükséges eszköz mire szolgál a folyamat végrehajtásában!

# data[].attributes.attachment_link.title
Mindent a csíráztatásról - házilag, egyszerűen, olcsón

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Create better lessons quicker

# data[].attributes.attachment_link.description
Quiz - A series of multiple choice questions. Tap the correct answer to proceed.

# data[].attributes.attachment_link.description
Döntsd el, melyik a helyes állítás! Válaszd ki a helyes választ!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
három- és négyjegyű számok; fejszámolás; szorzás; becslés; szorzat

# data[].attributes.attachment_link.title
Okos Doboz digitális feladatgyűjtemény - 3. osztály; Matematika; Szorzás, osztás

# data[].attributes.attachment_link.description
Okos Doboz digitális online feladatgyűjtemény alsó és felső tagozatosok, középiskolások számára - 3. osztály; Matematika / Számelmélet, algebra / Műveletek / Háromjegyű számok összeadása, kivonása; szorzás, osztás egyjegyű számmal írásban

# data[].attributes.attachment_link.description
Join a game of kahoot here. Kahoot! is a free game-based learning platform that makes it fun to learn - any subject, in any language, on any device, for all ages!

# data[].attributes.attachment_link.description
Join a game of kahoot here. Kahoot! is a free game-based learning platform that makes it fun to learn - any subject, in any language, on any device, for all ages!

# data[].attributes.attachment_link.description
Join a game of kahoot here. Kahoot! is a free game-based learning platform that makes it fun to learn - any subject, in any language, on any device, for all ages!

# data[].attributes.attachment_link.title
Helyes vagy helytelen? Kivonás tulajdonságai

# data[].attributes.attachment_link.description
Döntsd el, hogy helyesek vagy helytelenek-e az állítások, a helytelen állításokat tegyük igazzá!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Create better lessons quicker

# data[].attributes.attachment_link.description
Match up - Drag and drop each keyword next to its definition.

# data[].attributes.attachment_link.description
Döntsd el, hogy igaz vagy hamis-e az állítás! Húzd a megfelelő csoportba! A hamis állításokat tegyük igazzá!