# data[].attributes.body
За народними віруваннями, потерча – це дитина, яка вмерла нехрещеною. У творі Потерчата – це двоє маленьких бліденьких діток у біленьких сорочечках, які виринають з-поміж латаття. Русалка притуляє Потерчат до себе і, показуючи вдалечінь на білу постать Лукаша, що мріє в мороці поміж кущами, шепоче:

«Дивіться, он отой, що там блукає, такий, як батько ваш, що вас покинув, що вашу ненечку занапастив. Йому не треба жити».

Отож можна зробити висновок, що Потерчата – це позашлюбні маленькі діти (байстрята), які вмирали нехрещеними. Їхня смерть якоюсь мірою зменшувала ганьбу матері-покритки.

# data[].attributes.headline
Той, що греблі рве

# data[].attributes.subject
Той, що греблі рве

# data[].attributes.body
«Той, що греблі рве» – молодий, дуже білявий, синьоокий, з буйними і разом плавкими рухами; одежа на йому міниться барвами, від каламутно-жовтої до ясно-блакитної, і поблискує гострими золотистими іскрами. Кинувшись із потоку в озеро, він починає кружляти по плесі, хвилюючи його сонну воду; туман розбігається, вода синішає».

# data[].attributes.headline
З першого погляду

# data[].attributes.subject
З першого погляду

# data[].attributes.body
З першої ж секуди Дядько Лев відносився до Мавки дуже, лагідно й з розумінням. Можна сказати, що він полюбив по батьківські природу. Він намагався захистити Мавку та зберегти їх кохання, але усе було даремно.

# data[].attributes.body
Лукашева мати дуже прискипливо відносилась до Мавка, бо не бачила в ній свій ідеал дружини для сина. Їй потрібна роботяща жінка, яка усе зробить з усим допоможе і буде мати якихось, поганих звичок. На цю роль вона знайшла Килинку - роботащу, тямлячу.

# data[].attributes.body
Саме кохання, породжене природою, поєднує Мавку і Лукаша — лісовий дух і звичайного земного хлопця.

Ідею вічності справжнього-кохання втілила Леся Українка в образі Мавки. У серці цієї дівчини, незважаючи на бурі життя і страждання, які довелося їй зазнати, цвіла, мов квітка, любов, що розцвіла і стала вічним вогнем душі. Серце Мавки палало коханням, заради якого вона була здатна піти на самопожертву, терпіти муки земного світу, де панують обов'язки і численні забобони.

# data[].attributes.body
міфічний герой, який залицявся за Мавкою. “гарний хлопець у червоній одежі, з червонястим, буйно розвіяним, як вітер, волоссям, з чорними бровами, з блискучими очима. Він хоче обняти Мавку, вона ухиляється.”

# data[].attributes.body
головна міфічна істота в лісі. «Малий, бородатий дідок, меткий рухами, поважний обличчям; у брунатному вбранні барви кори, у волохатій шапці з куниці.»

Застеріг Мавку на початку твору від людей, але вона не звернула на це уваги.

# data[].attributes.body
метка, працьовита, але хитра, підступна й нещира жінка. Вона була хорошою господинею, але вона мала духовну обмеженість, що і призвело до подальших конфліктів з Лукашем.

# data[].attributes.body
Втілення природу у людскій шкурі є на мою думку найдобрішим персонажем у всьому творі. Вона без жалю покинула заради «людського хлопця» лісові хащі й могла б знайти з людьми спільну мову, якби вони були такими мудрими, як дядько Лев.

# data[].attributes.headline
 Лукашева мати

# data[].attributes.subject
 Лукашева мати

# data[].attributes.body
скупа, заздрісна, причеплива й егоїстична. Вона жорстоко
ставиться до Мавки, але потім шкодує про це.

# data[].attributes.body
Він є втіленням людської гармонії з природою. Цей чоловік уособлює глибоку народну мудрість, чесність, правдивість, тонке розуміння краси природи і людей.

# data[].attributes.body
Він любив Мавку.
Лукаш дуже талановитий, але сам не хотів це помічяти. Намою думку його мати тільки заважала йому, а  дядько Лев  навпаки, але він зробив свій вибір.

# data[].attributes.headline
Сім'я Лукаша

# data[].attributes.subject
Сім'я Лукаша