# data[].attributes.body
característiques
És caracteritza per la recerca de l'objectivitat i el Rebuig a l'tems, Personatges, Situacions i Fins i tot LLOCS; el quotidià i no l'exotic és el tema central, exposant problemes polítics, humans i socials.

És caracteritza per la recerca de l'objectivitat i el Rebuig a l'món de la fantasia i dels somnis. Pretèn Fer 1 representació de la realitat el més acurada possible, sense embellir-la; a els paisatges són representats mitjançant 1 natura humanitzada.

Els temes són contemporanis de su època i Solen mostrar una crítica social.

# data[].attributes.headline
Literatura universal moderna. Realista.                      Oliver Twist, Charles Dickens, 1839. 

# data[].attributes.subject
Literatura universal moderna. Realista.                      Oliver Twist, Charles Dickens, 1839. 

# data[].attributes.body
-¡Sooo! -va ordenar el senyor Gamfield assotant al seu ruc.
L'home de l'armilla blanc era a la porta, i a el moment va entendre que Gamfield era el tipus d'amo que li calia a Oliver; de manera que va anar a trucar a el senyor Limbkins. Aquest va sortir immediatament i, a l'veure l'interès que manifestava el escura-xemeneies pel noi, es va fregar les mans i va dir amb aire afligit:
-Vostè vol a el noi per realitzar un ofici perillós; així que cinc lliures ens sembla molt diners.
-Llavors, ¿quant em donaran si m'ho quedo? -va preguntar Gamfield.
-Tres lliures i deu xílings -va contestar el director.
-No siguis ximple -va dir el senyor de l'armilla blanc-, emporta-te'l. És exactament el noi que necessites. Uns quants pals li vindran bé i no et preocupis per la seva manutenció: no està acostumat a omplir el seu estómac, ¡ha, ha, ha!
El tracte va quedar immediatament tancat. A continuació, es va ordenar a el senyor Bumble que portés aquella mateixa tarda a OI¡ver davant del jutge perquè aprovés i signés el contracte. El magistrat es trobava en una estada enorme assegut darrere d'un escitorio. Bumble va col·locar a Oliver davant seu i va dir:
-Aquest és el noi, senyoria.
L'ancià es va posar les ulleres i els seus ulls van topar amb el rostre pàl·lid i aterrit d'Oliver.
-¡Muchachito! -va dir el vell-.
Per què estàs espantat?
Oliver, desconcertat pel to suau i benèvol de el jutge, va caure de genolls i, ajuntant les mans, va suplicar:
-Si us plau, senyor! Envieu-me a la cambra fosca ... máteme de fam si vol ...; però no em obligui a anar amb aquest home.

# data[].attributes.headline
Literatura universal moderna. Realista.                     L'etern marit, Dovstoiesky, 1870. 

# data[].attributes.subject
Literatura universal moderna. Realista.                     L'etern marit, Dovstoiesky, 1870. 

# data[].attributes.body
-Doncs és molt divertit! -va dir Veltchaninov.
-És avorridíssim! -li van contestar simultàniament dues o tres veus. -També vam jugar a el teatre -va dir Nadia dirigint-se a ell-. ¿Veu vostè aquest arbre tan gran envoltat de bancs? Els actors es posen darrere de l'arbre, com si estiguessin entre bastidors, i surten un per un: el rei, la reina, la princesa, el primer galant. Cada un surt quan li sembla, diu el que se li passa i se'n va. -¡Divertidísim!

# data[].attributes.headline
Literatura universal contemporania.       Realisme, Naturalisme.                         En busca del tiempo perdido, Marcel Proust, 1913.

# data[].attributes.subject
Literatura universal contemporania.       Realisme, Naturalisme.                         En busca del tiempo perdido, Marcel Proust, 1913.

# data[].attributes.body
Recuerdo del beso de una madre:

Hacía ya muchos años que no existía para mí de Combray más que el escenario y el drama del momento de acostarme, cuando un día de invierno, al volver a casa, mi madre, viendo que yo tenía frío, me propuso que tomara, en contra de mi costumbre, una taza de té.

# data[].attributes.body
Les característiques que, en general, permeten reconèixer l'art nouveau decoratiu pròpiament dit són:

La inspiració en la naturalesa i l'ús profús d'elements d'origen natural, però amb preferència en els vegetals i les formes arrodonides de tipus orgànic entrellaçant-se amb el motiu central.
L'ús de la línia corbada i l'asimetria, tant en les plantes i alçats dels edificis com en la decoració. En aquesta última, és molt freqüent l'ús de l'anomenada «línia fuet». Una derivació d'aquest estil en la dècada del 1920 és el denominat art déco, que alguns confonen amb l'art nouveau.
Hi ha també una tendència a l'estilització dels motius, i és menys freqüent la representació estrictament realista d'aquests.
Una forta tendència a l'ús d'imatges femenines, les quals es mostren en actituds delicades i gràcils, amb un aprofitament generós de les ones en els cabells i els plecs de les vestimentes.
Una actitud que tendeix a la sensualitat i a la complaença dels sentits, amb una picada d'ullet cap a l'erotisme en alguns casos.
La llibertat en l'ús de motius de tipus exòtic, siguin aquests de pura fantasia o amb inspiració en diferents cultures llunyanes o antigues (Japó, antic Egipte, la cultura clàssica grecoromana).
L'aplicació envolupant del motiu, prenent alguna de les característiques anteriorment esmentades en contraposició amb les característiques habituals de l'objecte a decorar. Això es pot observar en l'aplicació en el mobiliari, en arquitectura, en els cartells o pòsters promocionals o en objectes d'ús quotidià en què l'element destacat de tipus orgànic embolica o s'uneix amb l'objecte que decora.

# data[].attributes.headline
Literatura catalana contemporània. Modernisme català.                     Les multituds, Raimon Casellas, 1906.

# data[].attributes.subject
Literatura catalana contemporània. Modernisme català.                     Les multituds, Raimon Casellas, 1906.

# data[].attributes.body
En un altre rotllet de més avall se parla baix, ab cert misteri, de la vinguda dels veremadors:
—¿No se sab pas ont són les colles?
—Diu que ahir varen acabar del Mercadell.
—Així no poden ser lluny.
—A punta de día se n’ha vist un escamot davanter per la riera de Rupit.
—Allavors, els tenim aquí a mitg-día.
—¡Ells vinguin per bé!
—¡A bona hora poguem dirho!

# data[].attributes.headline
Literatura universal contemporania. Modernisme.              Ulisses, James Joyce, 1922.

# data[].attributes.subject
Literatura universal contemporania. Modernisme.              Ulisses, James Joyce, 1922.

# data[].attributes.body
Solemne, la grossa Buck Mulligan va avançar des de la sortida de l'escala, portant un bol d'escuma de sabó, ia sobre, creuats, un mirall i una navalla. La suau brisa del matí li sostenia lleument en alt, darrere d'ell, la bata groga, desceñida. Va elevar en l'aire el bol i va entonar:
-Introibo ad altare Dei. Aturant-se, escodrinyar cap al fons de la fosca escala de cargol i va cridar amb aspror:
-¡Sube aquí, Kinch! Puja, covard jesuïta! Va avançar amb solemnitat i va pujar a la rodona plataforma de tir. Greument, es va anar donant la volta i beneint tres vegades la torre, els camps del voltant i les muntanyes que es despertaven. Després, a l'veure a Stephen Dedalus, es va inclinar cap a ell i va traçar ràpides creus en l'aire, gorgoteando amb la gola i sacsejant el cap. Stephen Dedalus, molest i somnolent, va recolzar els braços en la rematada de l'escala i va mirar fredament aquella cara sacsejada i gorgoteante que li beneïa, cavallina en la seva longitud, i aquell clar pèl intonso, vetejat i acolorit com roure pàl·lid. Buck Mulligan va entreveure un moment per sota de l'mirall i després va tapar el bol amb vivesa.

# data[].attributes.headline
Literatura universal actual. Modernisme. La vall de la sorpresa, Amy Tan, 2013.

# data[].attributes.subject
Literatura universal actual. Modernisme. La vall de la sorpresa, Amy Tan, 2013.

# data[].attributes.body
El mestre de Feng Shui va demanar que li portessin foc en un calder. Va extreure d'entre els seus vestidures un pergamí i el va llançar a les flames mentre salmodiaba un sense sentit en argot tibetana i ruixava el foc amb vi d'arròs per avivar-. -Ara entraré en la mansió maleïda -va anunciar l'actor a la multitud congregada- i convenceré a el fantasma de l'poeta Pa perquè es vagi. Si no retorn, us prego que em recordeu com a un bon home que va donar la seva vida pel bé dels seus semblants.

# data[].attributes.body
La seva ideologia es basa en els valors de la raó, la precisió, la serenitat, l'ordre, la mesura, la claredat... També feia certa ostentació d'elitisme intel·lectual.

Rebutjaven els corrents culturals precedents, com ara el modernisme o el romanticisme, perquè aquests exaltaven els sentiments extrems i el trencament de les normes, així com els apassionava el món medieval. En canvi els noucentistes preferien la mesura, ja que la veien com un signe de civilitat, i preferien estudiar el món clàssic i usar-lo com a exemple a seguir. Però també es mostraven contraris al laïcisme i al positivisme, ja que aquests dos corrents combatien un cristianisme que els noucentistes identificaven amb el país. Com que l'art és artifici i transformació del que es veu, s'allunyaven del naturalisme i els moviments realistes, que només volien reproduir la realitat tal com és en comptes de mostrar-la com un ideal.

# data[].attributes.headline
Literatura catalana contemporània. Noucentisme                        La ben plantada,           Eugeni D'Ors, 1911. 

# data[].attributes.subject
Literatura catalana contemporània. Noucentisme                        La ben plantada,           Eugeni D'Ors, 1911. 

# data[].attributes.body
Comprenc que dir de l’esguard de la Ben Plantada que és presidit per la musa de l’Astronomia, encara que sigui dir-ho tot, no és prou dir. Em fa por, singularment, que la definició es vincli a interpretacions ben errades. Pot, en efecte, entendre’s que amb això es ve a comparar els ulls de l’excelsa minyona –com s’han comparat els de tantes més- a les estrelles o llumenars.

# data[].attributes.headline
Literatura universal contemporania. Noucentisme                     Seis personajes en busca de un autor, Luigi Pirandello, 1921.

# data[].attributes.subject
Literatura universal contemporania. Noucentisme                     Seis personajes en busca de un autor, Luigi Pirandello, 1921.

# data[].attributes.body
Al entrar en la sala del teatro, los espectadores encontrarán el telón levantado y el escenario tal como está de día, sin bastidores ni decorados, casi a oscuras, vacío, para que tengan desde el principio la impresión de un espectáculo no preparado de antemano.

# data[].attributes.headline
Literatura catalana moderna. Noucentisme.                                 Sis Joans, Carles  Riba, 1928.   

# data[].attributes.subject
Literatura catalana moderna. Noucentisme.                                 Sis Joans, Carles  Riba, 1928.   

# data[].attributes.body
Al cap de vint-i-quatre hores justes, el nostre Joan experimentà aquelles extraordinàries sensacions més amunt descrites, però a l’inrevés: vet aquí que tornava a ésser el minyó d’abans. Entrà tot moix a casa seva; però ningú no li va dir res de la terrible aventura. I era que el pare així no havia manat, esperant que per ell sol el càstig ja faria l’efecte. Que el pare sabés callar, per això era el pare; però per a la germana, que encara duia la cara senyalada, i per al germanet, que no se sentia la seva massa segura, era tanmateix difícil de retenir-se la llengua.

# data[].attributes.headline
 Literatura Universal Actual. Noucentisme.        A sangre fría, Truman Capote, 1965.    

# data[].attributes.subject
 Literatura Universal Actual. Noucentisme.        A sangre fría, Truman Capote, 1965.    

# data[].attributes.body
…Al poco rato, la casa empezó a llenarse de gente. Llegaron ambulancias, y el coroner, y el pastor metodista, un fotógrafo de la policía, policías del estado, periodistas de la radio y de la prensa. Dios, montones de gente. A la mayoría les habían avisado en la iglesia y actuaban como si aún estuviesen en ella. Con voz muy callada. Susurrante. Era como si nadie pudiera creer lo que estaba viendo.

# data[].attributes.body
El primer treball surrealista, segons el líder Breton, van ser Els cants de Maldoror (Les Chants de Maldoror) (publicat el 1874), i el primer treball escrit i publicat pel seu grup de Surrealistes va ser Les Champs Magnétiques (maig-juny de 1919). Littérature contenia obres automatistes i relats de somnis. La revista i el portafoli van mostrar el seu menyspreu pels significats literals que es donaven als objectes i es van centrar més aviat en els punts de vista, els subcurrents poètics presents i en les connotacions i els acords que "existeixen en relacions ambigües amb les imatges visuals".

# data[].attributes.headline
Literatura universal contemporània. Dadaisme i surrealisme.                                              Set manifest dadá, Tristan Tzara, 1924.      

# data[].attributes.subject
Literatura universal contemporània. Dadaisme i surrealisme.                                              Set manifest dadá, Tristan Tzara, 1924.      

# data[].attributes.body
¡Mirin-me bé!
Sóc un idiota, sóc un farsant, sóc un bromista.
¡Mirin-me bé!
Sóc lleig, la meva cara no té expressió, sóc petit.
Sóc com tots vostès! Però preguntin-, abans de mirar-me, si l'iris pel que envien
fletxes de sentiment líquid no és caca de mosca, si els ulls
del seu ventre no són seccions de tumors les mirades sortiran
alguna vegada per una part qualsevol del seu cos, en forma de vessament blenorragico.

# data[].attributes.headline
Literatura universal actual. Surrealisme.                                               La mort del comandor, Murakami, 2017.

# data[].attributes.subject
Literatura universal actual. Surrealisme.                                               La mort del comandor, Murakami, 2017.

# data[].attributes.body
No sabria dir si va ser una separció llarga o curta. Quan miro enrere, de vegades em sembla que va ser un període gairebé etern, i de vegades que va passar tan de pressa que a penes me'n vaig adonar. La impressió canvia segons el dia.

# data[].attributes.body
És un moviment filosòfic que situa l'existència humana en el centre de la reflexió. No pas l'existència entesa en sentit abstracte, ni tampoc l'existència de les coses o realitats no humanes, sinó l'existència humana concreta. Entre les tesis fonamentals del pensament existencialista, trobem la supremacia de l'existència sobre l'essència humana, la consideració de l'ésser en el drama immediat de l'existència dins un mateix i amb els altres.

# data[].attributes.headline
Literatura catalana contemporania. Existensialisme.             L'inútil combat, Joan Arbó, 1932. 

# data[].attributes.subject
Literatura catalana contemporania. Existensialisme.             L'inútil combat, Joan Arbó, 1932. 

# data[].attributes.body
Una mica apartats l'un de l'altre, posats d'esquena, el vell Joan i el seu fill treballaven. Portaven ja hores aixedejant amb la mateixa energia, sense repòs. La tarda venia apagant les seves llums sobre les amples riberes de l'Ebre, els camperols plegaven les feines i emprenien el camí per tal d'arribar al poble ans de la nit.

# data[].attributes.body
El simbolisme francès va ser en part una reacció contra el naturalisme i el realisme, uns moviments que intentaven capturar l'essència de la realitat. Aquests moviments van provocar una reacció a favor de l'espiritualitat, la imaginació i els somnis; el camí vers el simbolisme va començar arran d'aquesta reacció. Alguns escriptors, com ara Joris-Karl Huysmans, van començar amb l'estil naturalista abans de decantar-se pel simbolisme; per a Huysmans, aquest canvi reflectia el seu incipient interès per la religió i l'espiritualitat.

# data[].attributes.headline
Literatura catalana actual.             Simbolisme.                                                 Màrius Torres, Cartes a Mahalta, 2017

# data[].attributes.subject
Literatura catalana actual.             Simbolisme.                                                 Màrius Torres, Cartes a Mahalta, 2017

# data[].attributes.body
Un home i una dona es coneixen al sanatori on viuen internats. Ella encara no té trenta anys i ja en fa nou que lluita contra la tuberculosi; ell, als vint-i-cinc, tot just comença el combat. Un vespre, ella entra tard a la sessió de cine amb què es distreuen els malalts i fa caure tot de cadires: “En veure’t cara a cara, ja em va fer estrany que una noia amb un tal posat de tendresa pogués fer tant soroll”, li escriu ell.

# data[].attributes.body
Els anys setanta marquen la convivència de diverses tendències simultànies, en una barreja que serà la constant fins a finals de segle. D'una banda continuen publicant els autors respectats del passat i s'insisteix en la literatura experimental, però de l'altra alguns escriptors reivindiquen les formes clàssiques de la literatura i conviuen amb productes dissenyats específicament per al consum massiu, amb influències de la televisió. La no-ficció ocupa llocs cada cop més importants en les llistes de vendes.

# data[].attributes.headline
Literatura  catalana contemporania. Els anys 70.     Els cucs de seda, Joan Fransesc Mira, 1975.         

# data[].attributes.subject
Literatura  catalana contemporania. Els anys 70.     Els cucs de seda, Joan Fransesc Mira, 1975.         

# data[].attributes.body
Cada conte, així com a la presència de digressions. Respecte a les histories paral·leles, en la trobem la ja citada tragèdia del jove Pixaterra, flash-back amb què es justifica el nerviosisme del vell Baixauli

# data[].attributes.body
L'edat contemporània és el concepte que s'aplica a l'últim gran període històric, que comprèn des de la Revolució francesa l'any 1789 i arriba fins a la nostra actualitat. Tanmateix, cal tenir en compte que aquest període no és, en cap cas, una època lineal, sinó complexa i amb diferents canvis que la determinen. La podem caracteritzar per un marcat procés de creixement econòmic, tant des d'un punt de vista quantitatiu (producció i consum) com des d'un de qualitatiu (productivitat, mecanització i industrialització). Paral·lelament, l'economia queda determinada en aquest període per un procés de globalització accelerat, però amb una gran diversitat segons la regió analitzada.

# data[].attributes.headline
Literatura catalana actual.  Contemporani.          Senyoria, Jaume Cabré, 1991.

# data[].attributes.subject
Literatura catalana actual.  Contemporani.          Senyoria, Jaume Cabré, 1991.

# data[].attributes.body
—Perfectament, perfectament. —El Capità General el va fer seure en una cadira que de tan ampla hi perdia el cul.— Mem —va prosseguir don Pere Caro Sureda-Valero i Maça de Liçana.— Supòs que deveu sebre que sa nit de sant Martí jo era a ca es marquès de Dosrius.

—Sí, excel·lència. Jo també hi era i us hi vaig veure.

—Perfectament, perfectament. Memorable. Una vetllada memorable.

—Sí, excel·lència. Memorable.

—I es rossinyol de Narbona o de no sé on, va superar-se en exquisitat, sensibilitat i etcètera. Hi esteu d’acord, don Rafel?

# data[].attributes.headline
Literatura Universal Actual. Contemporani. Ensayos de Lucidez, Jose Saramago, 2004. 

# data[].attributes.subject
Literatura Universal Actual. Contemporani. Ensayos de Lucidez, Jose Saramago, 2004. 

# data[].attributes.body
“Simplemente por una pequeña frase que encontré en un libro, hace muchos años, y de la que me había olvidado, pero que ha regresado a mi memoria en estos días, Qué frase, Nacemos, y en ese momento es como si hubiéramos firmado un pacto para toda la vida, pero puede llegar el día en que nos preguntemos Quién ha firmado esto por mí, Realmente son unas hermosas palabras, de esas que hacen pensar, cómo se llama el libro, Confieso, con vergüenza, que soy incapaz de recordarlo”