# data[].attributes.headline
משימה: לאחר קריאת המאמר של פרירה כתבו בפדלט

# data[].attributes.subject
משימה: לאחר קריאת המאמר של פרירה כתבו בפדלט

# data[].attributes.body
1. היגד אחד שאני מתחבר אליו ומדוע

2. היגד אחד שאני מתנגד לו ומדוע
3. מחשבות תהיות ושאלות על הפדגוגיה של המדוכאים של פרירה

# data[].attributes.headline
1.  "לומר מילה א

# data[].attributes.body
1.  "לומר מילה אמיתית, פירושו לשנות את העולם" - החשיבה שלמילים יש חשיבות וכוח, זו תפיסה יהודית (מעשה הבריאה הוא בעצם אמירה "ויאמר אלוהים") - נוצרית (Logos) שאני מאוד מתחבר אליה. לא לחינם אומרים ש"חיים ומוות ביד הלשון", מילים יכולות להשפיע ולחרוץ גורלות: פקודות ירי, נאומים, המשפט "אני אוהב/ת אותך" וכו'. ולא פחות חשוב מזה, מילים יכולות לברוא עולמות, כמו שעושים סופרים ומשוררים.
2. "חוסר תקווה הוא מעין שתיקה, התכחשות לעולם" - חוסר תקווה נובע לדעתי מהכרה ומהבנה של צדדים של העולם שלא מאפשרים לאדם לפתח מחשבות על שינוי. אדם חסר תקווה מתבונן בעולם ומפרש את המציאות כשהכוחות המגבילים משפיעים על פרשנותו. ההתכחשות לעולם יכולה להיות התוצאה של אותה פרשנות, או אפילו דרך התמודדות עם ההפנמה של הדיכוי, אבל חוסר התקווה מחייב בעיניי קודם כל התמודדות והבנה של המציאות.
3. מהן מילים מזויפות ולמה הן לא מסוגלות לשנות עולם?; הוא טוען שלמדכאים אין כוח להשפיע ולשנות את חייהם של האחרים - האם אין אנשים מקבוצות מדכאות שמסוגלים להשתמש בפריווילגיה שלהם בשביל להשפיע ולשנות את העולם של האחרים? האם אין מורים שעושים בדיוק את זה?

# data[].attributes.headline
היגד שאני מתחבר אליו

# data[].attributes.subject
היגד שאני מתחבר אליו

# data[].attributes.body
"דו שיח אינו יכול להתקיים ללא אהבה לעולם ולבני אדם" - מזכיר לי את המשנה ממסכת אבות - כל מחלוקת שהיא לשם שמיים סופה להתקיים. במידה ומבצעים דיאלוג מתוך אהבה ואמת וערכים אמיתיים יהיה ניתן לשמוע את הדעות השונות.

היגד שאיני מתחבר אליו- לא מצאתי היגד שאני לא מתחבר אליו מבחינה רעיונות.

3. התאוריות של פרירה הם נכונות ואמיתיות. בעיקר שהוא מבקר על אופן שיטת הלימוד הקיימת במערכת החינוך העולמית. עם זאת, קשה לי לראות כיצד ניתן ליישמה כאשר עדיין התלמידים (וגם המורים) מדודים בהערכה כמו מבחני בגרות, מיצ"ב וכו'. כאשר אלו מדדים המייצגים מספרים (ציונים) ולא מיומנות מחשבתית ויצירתית.

# data[].attributes.headline
1. "עולם הדו שיח אינ

# data[].attributes.body
1. "עולם הדו שיח אינו יכול להתקיים בה הנמההעדר אהבה עמוקה לעולם ולבני האדם. "
+
"דו שיח אמיתי אינו יכול להתקיים בלעדי חשיבה ביקורתית המבחינה בסולידריות בלתי ניתנת לחלוקה בין העולם לאדם, אשר מודה בכל שאין כל הפרדה ביניהם"

חינוך דיאלוגי מצד אחד מחנך לחוסר שיפוטיות ומצד שני לביקורתיות. נקודת המוצא שלו היא של כבוד ואהבה לאחר. רק מתוך מקום של אהבה ניתן לבוא ולבקר בצורה שיכולה להביא לשיפור מצבו של האדם/העולם.

2. אני מאמינה גדולה בכוחן של מילים. בניגוד למה שפררה כותב, בעיני למילה יש עוצמה והשפעה גם אם אינה נאמרת כלל, גם אם נאמרת ללא פעולה.

3. חשוב מאוד לתת מקום של כבוד לרקע ולעולם התוכן של כל אחד. אנשים צריכים לאהוב ולהרגיש גאווה בתרבות שאליה נולדו. יחד עם זאת, בסוף ישנה תרבות שלטת בעולם. ללא היכרות עם הלכותיה, יכולת התמרון של כל אחד נהיית מוגבלת מאוד ולא מתאפשרת בחירה אמיתית באיזה אופן יחיה את חייו.

# data[].attributes.headline
1. "כאשר נשלל ממילה ממד הפעולה, נפגעת גם המחשבה והמילה הופכת ללהג חסר ערך"- כאשר כל מה שאנחנו דנים בו מנותק המפעולה ממשית, הוא כולו דיבור באוויר והוא חסר.

# data[].attributes.subject
1. "כאשר נשלל ממילה ממד הפעולה, נפגעת גם המחשבה והמילה הופכת ללהג חסר ערך"- כאשר כל מה שאנחנו דנים בו מנותק המפעולה ממשית, הוא כולו דיבור באוויר והוא חסר.

# data[].attributes.body
2. לא מצאתי היגד שאני מתנגד לו, ואני תוהה אם זאת הבעיה של המאמר. הכול עטוף בצמר גפן רך,   בצלופן יפה ובאותן המילים והמשמעויות. מרגיש לי שחסרה פה אמירה מדויקת, ויש כאן מין כיוון כללי מאוד.
3. המחשבה שלי נודדת בעיקר לכיוון כותב המאמר והרקע ממנו הוא כותב. קצת מרגיש לי שיש כאן יותר מידי חיבור בין עולמות התוכן - האם תלמיד הוא "מדוכא"?  האם נכון לחייב תלמידים ללמוד מתוך מצב בו נחנו מדכאים אותם? (זהו לדעתי המצב של חינוך חובה, ולא מתוך בחירה = התלמידים לא רוצים למוד, ולא יודעים להעריך את העובדה שיש להם אפשרות ללמוד) האם נכון להציב תפיסות "פוליטיות" בראש התלמיד מתוך מקום של "הארה" לתלמיד, ומהו הגבול בין "הארה" של עולם ערכי ל-אני צודק - ושאר הדעות זה חושך...

# data[].attributes.headline
היגד אחד שאני מתחבר אליו.

# data[].attributes.subject
היגד אחד שאני מתחבר אליו.

# data[].attributes.body
"להתקיים באופן אנושי, פירושו לכנות, את העולם בשם, ולשנותו."
על מנת שנוכל להצביע על תופעה מסויימת בין אם חיובית או שלילית אנו צריכים לחשוב עליה ולהגדיר אותה ולאחר מכן גם לשפוט ולבקר. היכולת בכלל לעלות במחשבה היא רק על ידי שיום. אנו לא יכולים לחשוב על משהו שאין לנו שם עבורו. זה הבסיס.
התחברתי להיגד הזה משום שלפי המדרשים זו הפעולה הראשונה שאדם עשה בגן עדן, נתן שמות. הוא בעצם הגדיר את המציאות וביסס את המחשבה, אמת ושקר. לאחר עץ הדעת הוא גם החל לשפוט אם היא טובה או רעה.

היגד שפחות התחברתי אליו.
כאשר נשלל ממילה ממד הפעולה, נפגעת גם המחשבה והמילה הופכת ללהג חסר ערך..."
כדי שמילה תהיה אמיתית ונכונה, לא תמיד חייבת להתלוות אליה פעולה. כן ייתכן שפעולות יזרזו שינוי ויקדמו מציאות אחרת, אך למילה לבדה יש עוצמה גם בפני עצמה. במשך 2000 שנה עם ישראל קיווה לחזור ולעלות לארץ, הוא לא עשה מעשים כמעט בזמן זה, אך הוא אמר והתפלל וזה לבד שמר על התקווה במשך זמן רב עד שתגיע הפעולה הציונית ותביא לשינוי. אך התקווה בעצמה היא גם כן דבר.

מחשבות בעקבות המאמר.
עוד מימי התואר הראשון כסטודנט לסוציולוגיה היה לי קשה מאוד עם תיאוריית הקונפליקט. הצגה של העולם בצורה כה דיכוטמית של מדכאים ומדוכאים לדעתי אינה מדוייקת ולא רק שחוטאת לאמת היא גם מקשה על שינוי במקומות שכן צריך. בוודאי שיש דיכוי בעולם והוא נמצא במקומות רבים אך לא צריך לחפש אותו בכל מקום.

# data[].attributes.headline
אמירה שאני מ

# data[].attributes.body
אמירה שאני מסכימה איתה:
הדו שיח הוא מפגש בין בני אדם, שהמילה מקשרת ביניהם, כדי לכנות את העולם בשם. לכנות את העולם ז"א מתן זכות לומר את הדברים.
הרבה מאי ההבנות שיש בעולמינו גם ברמה אישית וגם חברתית מבוססת על ניתוק. כאשר אדם או חברה חיים בתוך מציאות משל עצמו ורואה רק דרך עיניו, ודרך פחדיו ומנסה להצדיק את מעשיו כל הזמן. דבר זה גורם להתעלמות או לחוסר סובלנות כלפי האחר.ים. זה נכון לכל נושא ועניין. ניתוק מחזק את הפחד, מחזק את הדעות הקדומות וגם מעוות את המציאות שמכילה גם את האחר. כאשר שני אנשים נפגשים ויש ביניהם אי הסכמה על נושא מסויים ומפתחים שיח שמבוסס על שיתוף בחוויות ושיתוף ברגשות, ויש מתן תוקף לזה, ניתן לראות את התמונה בשלמותה ולא רק את נקודת המבט האישית.

אמירה שאני מתחברת אליה אבל צריך לדייק בעיני:
הדה הומניזציה נובעת ממשטר בלתי צודק, אינה סיבה לייאוש, אלא לתקווה. חיפוש לאחר ההומניות אשר נמנעת בשל אי צדק.
אני חושבת שדה הומניזציה לצד השני במשוואה (אויב, האחר או כל כינוי אחר) מביא לרמת אלימות גם סמויה וגם גלויה שלפעמים מי שמופעל נגדו.ם דיכוי מאבדים כל תקווה בשינוי. יש מנגנוני שליטה מרובים שמעצבים את "איך צריך להיראות העולם" וכל דבר שיוצא מגדרותיהם מופעלת נגדו אלימות (בגל מיני סוגים). אני רואה שיש גלגל ייאוש יותר גדול מאשר גלגל התקווה בעולם.
צריך לזכור שדה הומניזציה היא בעצמה אלימות.

# data[].attributes.headline
1-	היגד שאני מתחברת אליו "הקיום האנושי אינו יכול להיעשות בשתיקה ואינו יכול להיזון ממילים מזויפות, אלא רק ממילות אמת שבאמצעותן משנים בני האדם את העולם" אני מאמינה בכוחן העצום של מילים וביכולת שלהן לשנות אנשים ועולמות ובאפשריות הטמונות במילים והיגד זה מתכתב עם האתגר שהצבתי בפני עצמי לשינוי השפה ההוראה והשימוש במילים כדי להגיע להישגים  חינוכיים ולימודיים גדולים.2-	היגד שלא התחברתי אליו: "אולם הדו שייח אינו יכו להתקיים בהעדר אהבה עמוקה לעולם ולבני האדם" אני חושבת שדו שייח צריך לנבוע מהבנה עמוקה ואמתית לחשיבתו ככלי לקידום המין האנושי וכיעד חינוכי ותרבותי בר הסגה והכרחי והוא אמור להתקיים ללא שום קשר לאהבה והוא מיועד ליישור חילוקי דעות במטרה לייצור אהדה ואהבה בין בני האדם.3-	המאמר אינו ברור ואנו מדויק והוא מציג רעיון כללי ואנו מסביר את האמירות שלו בצורה ברורה ומדויקת מי הם המדוכאים ולמה אין ביכולתם לשנות את העולם ומה הן מילים מזויפות ואיך אפשר לזהות אותן אם בכלל ולמה אין ביכולתן לשנות את האדם והעולם אני חושבת שבכוחו של כל אדם להשתמש במילים כדי לשנות את העולם והאנשים בכל צורה שהוא רואה לנכון והמבחן כנראה יהיה מבחן תוצאה.

# data[].attributes.subject
1-	היגד שאני מתחברת אליו "הקיום האנושי אינו יכול להיעשות בשתיקה ואינו יכול להיזון ממילים מזויפות, אלא רק ממילות אמת שבאמצעותן משנים בני האדם את העולם" אני מאמינה בכוחן העצום של מילים וביכולת שלהן לשנות אנשים ועולמות ובאפשריות הטמונות במילים והיגד זה מתכתב עם האתגר שהצבתי בפני עצמי לשינוי השפה ההוראה והשימוש במילים כדי להגיע להישגים  חינוכיים ולימודיים גדולים.2-	היגד שלא התחברתי אליו: "אולם הדו שייח אינו יכו להתקיים בהעדר אהבה עמוקה לעולם ולבני האדם" אני חושבת שדו שייח צריך לנבוע מהבנה עמוקה ואמתית לחשיבתו ככלי לקידום המין האנושי וכיעד חינוכי ותרבותי בר הסגה והכרחי והוא אמור להתקיים ללא שום קשר לאהבה והוא מיועד ליישור חילוקי דעות במטרה לייצור אהדה ואהבה בין בני האדם.3-	המאמר אינו ברור ואנו מדויק והוא מציג רעיון כללי ואנו מסביר את האמירות שלו בצורה ברורה ומדויקת מי הם המדוכאים ולמה אין ביכולתם לשנות את העולם ומה הן מילים מזויפות ואיך אפשר לזהות אותן אם בכלל ולמה אין ביכולתן לשנות את האדם והעולם אני חושבת שבכוחו של כל אדם להשתמש במילים כדי לשנות את העולם והאנשים בכל צורה שהוא רואה לנכון והמבחן כנראה יהיה מבחן תוצאה.

# data[].attributes.body
1) היגד אחד שאני מתחבר אליו: "האהבה היא התחייבות לפעול למענם (המדוכאים, ע.ש)- למען השחרור. והתחייבות זו, משום שהיא נעשית באהבה, נעשית תוך דו-שיח...

התחברתי להיגד המובלט כיוון שנושא הדו-שיח מדגיש את החשיבות של הצד המקבל ולא רק של הנותן. בכך בעצם מועצם המהלך של הקבלה ומושם דגש על כיצד מעוניין אותו המקבל לקבל. ועל כן יש בזה דו-שיח, שמתוכו נובעת האהבה, ההתחייבות וכאמור הנתינה, וללא דו-השיח אין הכרח שתתקיים נתינה, כלומר היא עשויה להינתן אך בלא קבלה.
ורק בקיום של דו שיח בין הנותן למקבל ניתן לחשוף ולבאר, לשאת ולתת ולקיים את הנתינה.

2) היגד אליו לא התחברתי:

"הקיום האנושי אינו יכול לעשות בשתיקה".
אם העולם הוא אדם קטן והאדם הוא עולם קטן וכלולה בו חוויה אישית של עולם ומלואו אז הוא יכול להכיל בתוכו חווייה אישית גם ללא צורך לדברה, ובכוחו להשתיקה (ועדיין זהו קיום אנושי לגיטימי אשר שיש בו ברכה).

3) מחשבות בעקבות "מדוכאים":

הביקורת של פריירה על עולם החינוך היא שהוא נעשה באופן בנקאי, כידע מוגמר שכבר קיים ושכבר החליטו עליו.
אני מצטרף לביקורת שלו בכך שחינוך איננו דבר שכבר הוכן כמוצר, אלא חוויית חיים  מתהווה שאליה שותף באופן בלתי-ניתן לעירעור גם המחנך בהווייתו עצמו, ומכאן לא ייתכן שהחינוך כבר נגזר ובושל, אלא הוא דבר חי שיש לחוותו ביחד עם הנחנכים.
מעבר לפן השכלי, אני גם מצטרף לכך בלב, שכן אני לא יכול לתאר לעצמי חווייה של חינוך מבלי שאני מגוייס אליה רגשית ואנושית, כלומר המעשה החינוכי מבחינתי בהגדרות מחייב גם אותי להיות צינור שדרכו עובר החינוך- בהערכות שלי, במחוות, בתגובות, ולא ניתן להתייחס אל החינוך כגוש ידע קר.

# data[].attributes.body
1. היגד שאני מתחבר אליו - "...אולם הדו שיח אינו יכול להתקיים בהעדר רהבה עמוקה לעולם ולבני אדם..."
לתפישתי, אכן, כדי לקיים שיח אותנטי ורלוונטי בין 2 אנשים ויותר, חייב אדם לבוא מלכתחילה לשיחה כאשר הוא מוכן להקשיב (גם אם לא תמיד לקבל לגמרי..) לרעהו. הקשב אמיתית בשיח שכזה לטעמי הינה אהבה בסיסית לאדם באשר הוא אדם, ומשום כך גם אהבה לעולם.

2. היגד שאיני מתחבר אליו - "...למילה יש שני ממדים: מחשבה ופעולה, והם קשורים זה בזה באופן כה שורשי, שאם מוותרים על האחד, ולו גם בחלקו - מיד נפגע גם האחר.."
למלים יש משמעות וכוח רב. לעתים המלים הנכונות, לאדם הנכון ובזמן הנכון יכולות לשנות מציאות...עם זאת, לטעמי, במרבית המקרים, מילה היא בעיקר מחשבה ופחות פעולה - כלומר, כדי לשנות תפישה או מציאות, אדם חייב גם ליצור פעולה אקטיבית ויזומה, אשר תשלים את המחשבה.

# data[].attributes.body
1. "לומר מילה אמיתית, פירושו לשנות את העולם" - כשקראנו את המאמר הרגשנו הזדהות גדולה עם המשפט הזה, בעיקר בגלל ששתינו מורות בביה"ס יסודי, יש הרגשה שכל מילה מעצבת את הילד. אם נשתף בדעה אישית שלנו היא יכולה להפוך להיות האמונה הבלעדית של הילד.
2. "אולם הדו שייח אינו יכו להתקיים בהעדר אהבה עמוקה לעולם ולבני האדם"- לא כל שיח נוסע מתוך אהבה, ההפך "שלום עושים עם אויבים ולא עם חברים" אם כבר יש אהבה לא מוכרחים לקיים שיח.
3. אנו חושבות שהגישה מציגה עולם חד צדדי, אין יכולת התגמשות וראיית הכלל, אלא רק הפרט.

# data[].attributes.body
היגד שאני מתחבר אליו:
״הקיום האנושי אינו יכול להיעשות בשתיקה ואינו יכול להיזון ממילים מזוייפות אלא רק ממילות אמת, שבעזרתן משנים בני אדם את העולם״ - אכן האמת חשובה ביותר ובייחוד כאשר המדובר בשיתוף פעולה שבין שניים או יותר. אם אין אמת במחשבה ובעשייה אזי שלא תהא תקשורת אוטנטית שיש בה כדי לקדם את העשייה המשותפת אל עבר היעד. מזכיר לי סרטון הדרכה בבה״ד 1 היכן שהקצין, מפקד כוח הרתק בפלוגה המסייעת, דיווח על הגעה לנ.צ בעוד שהיה רחוק משם קילומטר או שניים. עובדה זו השפיעה על הקרב במידה רבה שכן הדיווח השקרי גרם למפקדים  לתת פקודה לכוח העיקרי לתקוף. הם סברו שיש רתק יעיל אבל לא ידעו את האמת ועל כן הקרב הסתבך.

היגד שאינני מתחבר אליו: ״מכאן שאין איש יכול לומר מילה אמיתית לבדו״ - אני מבין את הבנייה של הטיעון ומסכים עם זאת ששינוי העולם יכול להיעשות אך רק באמצעות גיוס האנושות כולה. אנו רואים עד כמה קשה לעולם להתמודד עם הקורונה היכן שציבור מסויים מקפיד על הנחיות הבטיחות ואחר אינו נשמע להן. אנו רואים כיצד נכשלת האנושות בטיפול בחור שכבר נפער בשכבת האוזון כאשר אינטרסים כלכליים ממשיכים להכתיב את העשייה, הגם שכבר ידוע כי תהליכי ייצור ומסחר שמקורם בהשאת רווחים, מזיקים לסביבה ופוגעים באקולוגיות שלה. יחד עם כל זאת, המילה האמיתית אינה רק זכותו של כל אדם (לפי המחבר) אלא בנוסף לחלוטין קיימת ומבטאת מחשבה אמיתית ועשייה של האינדיבידואל ויש לכך מקום וקיום משלה. שינויים רבים שקרו בעולם ניצתו במוחם של מנהיגים יחידנים אשר בדרכם הבלתי מתפשרת הצליחו בסופו של דבר לחולל שינוי וסחפו אחריהם את יתר האדם. בנוסף אומר כי המילה אינה רק הדיבור החיצוני שבין אדם לזולתו אלא גם הדיבור הפנימי שבין אדם לעצמו והיא המחוייבות שלו לפעול על פי אמונותיו ותובנותיו. במקרה הזה אומר כי זה נכון שהשלם גדול מסך חלקיו אבל אל לנו לשכוח שבלעדי היחיד, לא היה שלם כלל !

ואם מישהו קרא עד כאן... אז אעז ואומר את הדברים הבאים. היקום בתנועה מתמדת. מתרחב, מתכווץ ושוב מתרחב. המרחקים בין הכוכבים והגלקסיות כבירים לאין שיעור. במרכזה של כל גלקסיה מצוי חור שחור וכל כוכביה במעגל ספירלי מתנקזים אל עבר סוף סינגולרי שאינו ברור. מה קורה שם בחוץ ? האם יש חיים תבוניים ותרבויות בעולמות רחוקים ? מחישוב סטטיסטי האפשרות לחיים שכאלה הינה סבירה בהחלט אלא שהמרחקים גדולים עד בלי די. ביום שבו תדפוק על דלתו של כדור הארץ ישות חיצונית, תבונית ולא אנושית - מה יהיה טיבה ? מה יהיו מידותיה ? זה די ברור שאם נזכה לביקור כזה הרי שהטכנלוגיה שתעמוד לרשותה תהא מתקדמת בהרבה משלנו. האם ישות כזו תנהג כלפינו, המדוכאים, באהבה ? האם יפעלו למעננו מתוך גישה לאחד את כל אומות היקום וביחד לפעול תחת כוח גלקטי אחד להביא לניתוק הסוף הידוע מראש של היטמעות בחור השחור ? האם יקדמו אותנו וילמדונו מעשים טובים ? נקווה שכן ואם אכן כך, סימן שדו-שיח יהיה לא רק מסימניה של אנושות אלא ככלל סימן היכר לציווליזיות מתקדמות אשר אף הן ידעו לגלות אהבה וכבוד כלפי כל בריות היקום.

מצ״ב קטע מתוך המאמר.. שהצית בי את הרהור אחרון זה.

# data[].attributes.body
1. "הקיום האנושי אינו יכול להיעשות בשתיקה ואינו יכול להיזון ממילים מזויפות, אלא רק ממילות אמת שבאמצעותן משנים בני האדם את העולם"
למילים יש כוח, יש בהם תנועה ויש בהם כוונה שמובילה לפעולה של האדם או מפעילה לחלופין אצל מישהו אחר משהו.
מילים מזיזות, משפיעות ומניעות אנשים. יחד עם המילים מגיעה כוונה. כאשר אנחנו מדברים את האמת שלנו את הDNA שלנו את ה"אני מאמין" שלי הוא מניע יחד אתו את הפעולה. כשאני מדברת את האמת שלי אני יכולה להוציא אותו לפועל ולהפוך אותו למציאות או להתוות דרך והנעה למישהו אחר.

2. "אולם הדו שייח אינו יכו להתקיים בהעדר אהבה עמוקה לעולם ולבני האדם"
אין אנו חייבים לאהוב מישהו על מנת לקיים עימו דו שיח.
אני לא מאמינה, או יותר נכון לומר שהלוואי ואת כל התלמידים שלי אני אוהב במידה שווה, אבל יחד עם זאת אין לי רצון שלא להיות עבורו אדם לשיח משמעותי מכוון ומניע. בחינוך ובלמידה אנחנו צריכים לפעול מתוך אהבה אך לא היא תמיד שתביא את השיח הפורה והמזין. לפעמים דווקא הקושי, והשוני יביאו את השיח הדומיננטי והאמיתי.

# data[].attributes.body
היגד שאהבתי-
"דו שיח אינו יכול להתקיים בהעדר אהבה עמוקה לעולם ולבני האדם. כינויו של העולם בשם זו פעולה של יצירה ויצירה מחודשת והוא אינו אפשרי אם אינו חדור אהבה."
אני חושבת שזה הבסיס להכל. אי אפשר לייצר שיח אמיתי בלי אהבה אי אפשר לייצר שינוי בלי לאהוב את האנשים שמולי, שאיתי, בלי שהם יהיו חלק אמיתי מהשינוי עצמו.

היגד שיש לי ביקורת אליו-
"משום שהדו שיח הוא מפגש בין בני אדם המכנים את העולם בשם, אסור לו להיות סיטואציה שבה כמה בני אדם מכנים אותו עבור זולתם. זוהי פעולת יצירה אל לה לשמש מכשיר ערמומי לשליטת אדם אחד על זולתו"
אני מאד מסכימה אם האמירה כאמירה אך אני תוהה אם היישום שלה אפשרי במובן הנקי שפרירה מדבר עליו. אם ניתן לייצר דיאלוג שיוויוני לגמרי שאין בו עליונות של צד אחד על האחר. גם כשבאים לשנות מציאות האם ניתן להגיע באמת ממקום מקשיב ומאפשר או שמגיעים על מנת "לשנות בכל מחיר" או "להסביר להם למה הם חייבים לשנות את המציאות כפי שאנחנו רוצים". במיוחד בעולם של חינוך בפריפריה אני רואה כמה קשה להגיע ממקום של דיאלוג אמיתי ולא ממקום שמנסה להשפיע ולכפות שינוי על המציאות.

מחשבות-
מאד התחברתי לדברים של פרירה, לעולם החינוכי שהוא מייצר, לצורך באהבה ואמונה ותקווה כמנוע לשינוי המציאות מבפנים ומקרוב. השאלה שלי היא על היישום.
האם כשהדיאלוג מתנהל בתוך מבנה כוח קיים, הוא לא משמש כעלה תאנה להמשך הדיכוי. מורים עלולים ליצור אשליה של דיאלוג ולהאמין בה בעצמם, כאשר למעשה מדובר בהמשך ההוראה הסמכותית במסווה של שיח. המורה הוא המוביל את השיח, וקובע את
תנאי הדיאלוג ולכן, הדיאלוג יכול להפוך לאחיזת עיניים.

# data[].attributes.headline
לומר מילה אמיתית פירושה לשנות את העולם"

# data[].attributes.subject
לומר מילה אמיתית פירושה לשנות את העולם"

# data[].attributes.body
אין דבר שאני יותר מתחבר אליו בתור מורה יותר מהגישה של להיות כמה שיוותר כנה ופצוח על התלמידים. אני רואה אותם כשאנשים קטנים שיכולים להתמודד הרבה יותר טוב ממה שאנחנו חושבים עם המציאות אם רק ניתן להם צאנס, אם רק נאמין שהם מסוגלים.

2. הקיום האנושי אינו יכול לבוא בשתיקה"

אדם מאמין או לא, שתיקה היא חלק מהאדם, חלק מהאנושות, לפעמים שתיקה היא דרך מדהימה להעביר מסר." יש רגעים נגמרות לי המילים" או "וידום אהרן" אהרון שאיבד את שני בניו נמצא במקום מורכב, הוא בוודאי כואב, כועס,ואין לו באמת דבר להגיד, הכול מורכב מידי אולי מוקדם מידי בשביל להגיב. אז הוא שותק, והצצליל של השתיקה שלו נשמע עד היום.

רועי